Справа № 683/312/26  
1-кп/683/193/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
з участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
представника потерпілих ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 14 березня 2019 року біля 08 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Софійській зі сторони вул. Миру, навпроти дошкільного навчального закладу №6 «Зіронька», що по вул. Софійській,5 в м. Старокостянтинів, зі швидкістю в межах 59,84 - 62,53 км/год, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог п.1.5, п.2.3 б), п.2.3 д), п.12.1, п.12.4, п.13.3, п.14.6 в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, здійснив обгін велосипеда марки "Аіст" під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку по проїзній частині за 34,7 метрів до пішохідного переходу, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу контролювати рух транспортного засобу, безпечно керувати ним, у момент виникнення небезпеки для руху, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда та здійснив наїзд передньої правою частиною бамперу автомобіля на велосипедиста ОСОБА_11 , який здійснював маневр лівого повороту.
Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньомозкової травми, лінійного перелому тім`яної кістки зліва, який йде від переднього зовнішнього краю лівої задньої черепної ямки доверху, субдуральної гематоми по задній поверхні обох потиличних півкуль, субдуральної і внутрішньо мозкової гематоми правої лобної ділянки, субарахноїдального крововиливу по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку, розміжчення речовини головного мозку в лівій потиличній ділянці, крововиливів під м`які тканини голови в тім`яно- потиличній ділянці зліва, крововиливів в лівій навколоочній ділянці, в правій надочній ділянці, садна в лобній ділянці голови зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_6 року.
Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги п.1.5, п.2.3 б), п.2.3 д), п.12.1, п.12.4, п.13.3, п.14.6 в) Правил дорожнього руху, зміст яких полягає в наступному:
-п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; 
-п.2.3 б) - водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 
-п.2.3 д) - водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; 
-п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 
-п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; 
-п.13.3 - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху; 
-п.14.6 в) - обгін заборонено ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 метрів - поза населеним пунктом.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.1.5, п.2.3 б), п.2.3 д), п.12.1, п.12.4, п.13.3, п.14.6 в) Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_11 . 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнає частково. Зокрема, визнав, що порушив вимоги п.14.6 в) Правил дорожнього руху і здійснив обгін велосипедиста ОСОБА_11 ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом. Однак не погоджується із фактичними обставинами вчинення дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що у дорожньо-траспортній пригоді винен саме велосипедист ОСОБА_11 , який наїхав на його автомобіль, тоді як він робив усе можливе, щоб уникнути зіткнення, у зв`язку із чим просить його виправдати. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди визнає частково у розмірі по 100 000 грн. на кожного потерпілого. Показав, що 14 березня 2019 року близько 08 години він рухався на автомобілі марки «Renault Kangoo», д.н.з НОМЕР_1 , зі швидкістю близько 30-40 км/год і з вулиці Миру повернув на вулицю Софійську в м. Старокостянтинів. Попереду нього за 200 м у попутному напрямку, ближче до бордюру, рухався велосипедист. Оскільки велосипедист рухався прямо, то він вирішив його обігнати. За 100 м до повороту дороги ліворуч він увімкнув покажчик лівого повороту та почав об`їжджати велосипедиста з лівого боку. Коли його автомобіль вже порівнявся із велосипедистом, останній без будь-яких сигналів різко повернув вліво і в`їхав у його автомобіль. Коли він відчув удар, то почав гальмувати та повернув кермо вліво, щоб уникнути наїзду на велосипедиста. Однак, велосипедист ОСОБА_11 своїм корпусом зачепився за передні праві двері автомобіля, при цьому ліва педаль велосипеда царапала його автомобіль. Весь час, коли він гальмував, велосипедист їхав, зачепившись за його автомобіль. Коли колеса автомобіля вдарились об бордюр, автомобіль зупинився і ОСОБА_11 лівим боком вдарився у дзеркало заднього виду автомобіля, зірвав дзеркало із кріплення та впав на проїжджу частину. Коли він вийшов з автомобіля, то побачив, що до потерпілого підбігла якась жінка, потім підійшов військовий та чоловік, який сказав, що він поліцейський. На вимогу поліцейського він «дихнув», після чого вони нахились над потерпілим ОСОБА_11 та почули від нього запах алкоголю. Після цього на місце події прибула карета швидкої медичної допомоги і забрала потерпілого у лікарню. Також на місце події приїхала слідчо-оперативна група, проводила огляд місця події. На місце події на велосипеді також приїхав син потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_6 , з яким спілкувався заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_12 , і він чув, як той повідомив ОСОБА_6 , що його батько ОСОБА_11 був у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, просить врахувати, що в
його автомобілі на момент дорожньо-транспортної пригоди був відеореєстратор, однак він його забрав з автомобіля додому, бо це був його доказ. Однак у подальшому слідчий ОСОБА_12 змусив його батька ОСОБА_10 , погрожуючи обшуком, віддати йому цей відеореєстратор, що батько і зробив, після чого цього відеореєстратора не стало. 
Недивлячись на те, що ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, фактично не визнав, його вина доводиться наступними дослідженими судом доказами.
Так, показаннями потерпілого ОСОБА_6 підтверджується, що 14 березня 2019 року біля 08 години на його мобільний телефон надійшов дзвінок з мобільного телефону батька ОСОБА_11 , і вході розмови із особою, яка представилась працівником поліції, йому стало відомо, що сталась дорожньо-транспортна пригода і його батько знаходиться у міській лікарні. Він одразу приїхав у лікарню, батько був у реанімаційному відділенні без свідомості. У такому стані батько перебував близько тижня і ІНФОРМАЦІЯ_6 року, не приходячи до свідомості, помер у лікарні. Потерпілий вказував, що дійсно відвідував місце події, однак не пам`ятає чи у день події, чи на наступний день. На місці події бачив сліди дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, на бордюрі було зметене з дороги розбите скло, а на проїжджій частині - пляма. Вказує, що під час огляду місця події він присутній не був, а обвинуваченого перший раз побачив у лікарні, куди його привезли на освідування. 
Із показань потерпілої ОСОБА_5 вбачається, що 14 березня 2019 року зранку її чоловік ОСОБА_11 на велосипеді поїхав по справах у гараж, а через деякий час їй подзвонила невістка та повідомила, що ОСОБА_11 збила машина. Вони із сином ОСОБА_6 поїхали у лікарню, де дізнались, що чоловік перебуває у важкому стані без свідомості, а через тиждень він помер. 
Показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджується, що 14 березня 2019 року біля 08 години він разом із дружиною ОСОБА_14 рухались на автомобілі на роботу. Коли вони виїхали з двору на вул. Софійську, то він побачив як посередині дороги рухався велосипедист, який здійснював маневр повороту ліворуч, а автомобіль синього кольору марки «Renault Kangoo» об`їжджав велосипедиста з лівої сторони і знаходився на зустрічній смузі руху. Автомобіль передньою правою частиною бампера зачепив велосипед, після чого велосипедист разом із велосипедом впали на проїжджу частину догроги справа від автомобіля, який після удару одразу ж зупинився. Свідок стверджує, що перед зіткненням автомобіль знаходився на зустрічній смузі руху і зіткнення відбулось приблизно за 10 метрів від пішохідного переходу. 
Свої показання свідок ОСОБА_13 підтвердив на місці події під час проведення слідчого експерименту за його участі, який був проведений для перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Зокрема, даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28 травня 2020 року з план-схемою та фототаблицями за участі свідка ОСОБА_13 підтверджено, що коли він побачив автомобіль «Renault Kangoo» та велосипедиста, то велосипедист уже рухався по діагоналі і здійснював маневр повороту ліворуч. Він бачив лише момент зіткнення, початку обгону автомобілем велосипедиста і початок зміни напрямку руху велосипедистом він не бачив (Т.2 а.с.33-41).
Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що 14 березня 2019 року біля 08 години вона в якості пасажира знаходилась в автомобілі, яким керував її чоловік ОСОБА_13 . Коли їх автомобіль виїхав з двору на вул. Софійську, то вона побачила, як по їхній смузі рухався автомобіль синього кольору марки «Renault Kangoo», який здійснював обгін велосипедиста, що рухався у попутному з ним напрямку. У момент обгону велосипедист почав змінювати напрямок руху, повертаючи ліворуч, і в цей момент відбулось зіткнення між автомобілем і велосипедистом. 
Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що навесні 2019 року біля 08 години під час несення служби на території військової частини, він почув звук гальмування, удару та розбитого скла. Коли він прибіг на місце події, то побачив на проїжджій частині вул. Софійської на зустрічній смузі руху біля бордюру автомобіль марки «Renault Kangoo», на якому було розбите дзеркало, а праворуч від автомобіля на землі - велосипед та велосипедиста, біля якого були розбиті банки із консервацією. Він викликав швидку допомогу та повернувся до місця несення служби. 
Показаннями свідка ОСОБА_16 , який на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував на посаді начальника ГРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, підтверджується, що у березні 2019 року зранку під час перебування поблизу вул. Софійської в м. Старокостярнтинів він почув тупий звук удару і звук розбитого скла. Коли він підійшов на вул. Софійську, то побачив на проїжджій частині автомобіль марки «Renault Kangoo», розкидані речі і велосипед, біля яких лежав чоловік, який був живий, однак знаходився без свідомості. На автомобілі були пошкодження у виді подряпин покриву і бамперу, а також висіло пошкоджене праве дзеркало. На місці події також були сліди гальмування, які свідчили про рух автомобіля ліворуч, оскільки автомобіль зупинився біля бордюру на зустрічній смузі руху. Він повідомив про подію у встановленому порядку та перебував на місці події до приїзду слідчо-оперативної групи та карети швидкої допомоги. 
Свідок ОСОБА_17 показала, що навесні 2019 року біля 08 години під час руху по вул. Софійській вона почула звук удару. Обставин дорожньо-транспортної пригоди вона не бачила, лише її наслідки. Так, на місці події на проїжджій частині дороги вона бачила автомобіль синього кольору та потерпілого - чоловіка старшого віку, який був живий, однак без свідомості лежав на землі біля автомобіля. 
Із показань свідків ОСОБА_18 (фельдшера швидкої допомоги) та ОСОБА_19 (водія швидкої допомоги) вбачається, що вони за викликом приїхали на вул. Софійську, де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля та велосипедиста. Потерпілим був чоловік старшого віку, який отримав травму голови, однак був живий, тому вони його доставили з місця події до медичного закладу. 
Судом також було допитано свідка сторони обвинувачення ОСОБА_20 , яка станом на березень 2019 року працювала на посаді медичної сестри у відділенні екстреної медичної допомоги Старокостянтинівської ЦРЛ, однак остання повідомила, що не пам`ятає жодних обставин, пов`язаних із даною дорожньо-транспортною пригодою. 
Із показань допитаного за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_12 , який на час події займав посаду начальника слідчого відділу Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, вбачається, що 14 березня 2019 року біля 09 години він прибув на місце події, де проводив слідчі дії по факту дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_8 та велосипедиста ОСОБА_11 . На запитання сторони захисту свідок показав, що він не освідував потерпілого ОСОБА_11 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не є спеціалістом у цій сфері, а тому не міг робити висновків щодо перебування останнього у стані сп`яніння; під час документування обставин дорожньо-транспортної пригоди про наявність відеореєстратора в автомобілі ніхто не повідомляв і такого виявлено не було; у подальшому відеореєстратор у батька ОСОБА_8 він не вилучав і жодних процесуальних документів з цього приводу не складав. 
Даними висновку судово-медичної експертизи №19 від 19 квітня 2019 року підтверджено, що смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньо мозкової травми, яка виразилась лінійним переломом склепіння черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм речовини головного мозку (Т.1 а.с.174-176).
При експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді внутрішньомозкової травми, лінійного перелому тім`яної кістки зліва, який йде від переднього зовнішнього краю лівої задньої черепної ямки доверху, субдуральної гематоми по задній поверхні обох потиличних півкуль, субдуральної і внутрішньо мозкової гематоми правої лобної ділянки, субарахноїдального крововиливу по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку, розміжчення речовини головного мозку в лівій потиличній ділянці, крововиливів під м`які тканини голови в тім`яно-потиличній ділянці зліва, крововиливів в лівій навколоочній ділянці, в правій надочній ділянці, садна в лобній ділянці голови зліва, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 . 
Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля, деталі велосипеда, тверде дорожнє покриття, їм подібні предмети, що могло мати місце в строк та за обставин вказаних в ухвалі, а саме при ДТП, де ОСОБА_11 міг знаходитись в якості велосипедиста, а саме при ударі легкового автомобіля, коли ОСОБА_11 їхав на велосипеді, з послідуючим ударом об виступаючі частини автомобіля та падінням на тверде дорожнє покриття. 
При експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді прямих переломів 5,6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, які могли виникнути при проведенні реанімаційних заходів - непрямого масажу серця в момент настання смерті. 
У протоколі огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_6 року та доданої до нього фототаблиці зафіксовано труп ОСОБА_11 , який знаходиться у приміщенні моргу Старокостянтинівської ЦРЛ, що розташована по АДРЕСА_2 , біологічна смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 00 год. 05 хв. (Т.1 а.с.168-170).
За даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Старокостянтинів Хмельницької області (Т.1 а.с.214).
Зі змісту висновку судово-токсикологічної експертизи №669 від 08 квітня 2019 року вбачається, що у зразку крові ОСОБА_8 , відібраного 14 березня 2019 року об 11 годині 10 хвилин, тобто у день ДТП, наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено (Т.1 а.с.159).
Також зі змісту висновку судово-токсикологічної експертизи №668 від 08 квітня 2019 року вбачається, що у зразку крові ОСОБА_11 , відібраного 14 березня 2019 року об 11 годині 40 хвилин, тобто у день ДТП, наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено (Т.1 а.с.165).
При цьому, суд не бере до уваги ту обставину, що у резолютивній частині вказаного висновку судово-токсикологічної експертизи №668 від 08 квітня 2019 року ім`я особи, кров якої досліджувалась експертом, зазначено « ОСОБА_21 », оскільки, як вбачається із самого змісту даного висновку, це є опискою. Так, у дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що на дослідження надано два скляні флакони місткістю 10 мл, закриті гумовими пробками, на флаконах етикетки з білого паперу з друкованою основою та написом від руки синьою кульковою ручкою: «Старокостянтинівська ЦРЛ кров 5 мл ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 АДРЕСА_3.». Отже, об`єктом дослідження експертом була саме кров ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і висновок експерта №668 від 08 квітня 2019 року стосується саме потерпілого ОСОБА_11 . Обґрунтованого сумніву у походженні зразка крові саме від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у суду немає. Описка у резолютивній частині висновку експерта у імені особи, кров якої фактично досліджувалась, не є підставою для визнання висновку судово-токсикологічної експертизи неналежним доказом.
Вище зазначені показання потерпілих, свідків, дані, отримані у процесі слідчого експеримента зі свідком, а також дані судово-медичної експертизи узгоджуються з іншими дослідженими судом письмовими доказами. 
Так, даними протоколу огляду місця події, план-схеми та фототаблиці до нього від 14 березня 2019 року підтверджується, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка проїзної частини вулиці Софійської в м. Старокостянтинів. У протоколі зафіксовано,  серед іншого (розмірів і стану проїзної частини, погодніх умов та іншої слідової інформації) з прив`язкою до нерухомих орієнтирів: автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться біля лівого краю зустрічної смуги руху, велосипед марки «Аіст», який розташований на проїжджій частині, позаду даного автомобіля. Також зафіксовано сліди гальмування до передніх коліс автомобіля, а саме, що довжина довшого сліду гальмування складає 18 м. Окрім цього, на проїжджій частині зафіксовано шапку, яка знаходиться на відстані 13,7 м від початку сліду гальмування, рештки продуктів харчування, потертості дорожнього полотна, що очевидно утворилися після контакту між автомобілем і велосипедом. Також зафіксовані пошкодження на лівій стороні автомобіля, а саме: потертості і подряпини на передній правій частині бампера, зірване з місця кріплення праве дзеркало заднього виду, а також на передніх правих дверках деформовано метал і наявні нашарування чорного кольору, які утворилися під час контакту автомобіля і велосипеда. При огляді велосипеда виявлено деформацію лівої педалі (Т.1 а.с.122-146). 
Таким чином, згідно протоколу огляду місця події є очевидним, що автомобіль до зупинки подолав не менше 18 м у загальмованому стані, контакт відбувся між передньою правою частиною автомобіля і лівою боковою частиною велосипеда. Саме зіткнення відбулося на проїжджій частині вул. Софіївської не далі ніж за 13,7 м (місцезнаходження шапки) від початку сліду гальмування.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 , який був одним із понятих під час огляду місця події 14 березня 2019 року, підтвердив, що усі відомості, які були внесені до протоколу, відповідали інформації, яка була здобута під час огляду місця події, зауважень від учасників цієї слідчої дії щодо здобутої інформації та її відображення у протоколі не надходило. 
Даними висновку інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу №10.2-0127:19 від 12 червня 2019 року підтверджено, що на момент огляду експертом рульове керування та робоча гальмова система автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та у повній мірі виконували функції, що передбачені конструкцією (Т.1 а.с.185-189).
Даними висновку інженерно-транспортної експертизи (обставини і механізм ДТП) №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року встановлено наступне:
1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.4.,14.6 в) Правил дорожнього руху, при виконанні маневру обгону всупереч вимогам п.14.6 в) в подальшій дорожній обстановці водій повинен був діяти у відповідності з вимогами п.14.2, п.13.3, п.12.3. Правил дорожнього руху. 
2. В даній дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_11 , з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1, п.14.3 Правил дорожнього руху. 
3. В дорожній обстановці, яка характеризується моментом виникнення небезпеки, положенням автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на мінімально можливому віддаленні від місця зіткнення (22,7 і 23,2 м) на момент реагування водієм ОСОБА_8 на гальмування останній не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом, який рухався в перехресно-попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда, при заданій швидкості руху автомобіля (55,6 і 58,1 км/год).
В дорожній обстановці, яка характеризується моментом виникнення небезпеки, положенням автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з НОМЕР_1 , на мінімально можливому віддаленні від місця зіткнення (22,7 і 23,2 м) на момент реагування водієм ОСОБА_8 на гальмування останній мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом, який рухався в перехресно-попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда, при дозволеній в населеному пункті швидкості руху.
В дорожній обстановці, яка характеризується моментом виникнення небезпеки, положенням автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на віддаленні від місця зіткнення (21,3 м) на момент реагування водієм ОСОБА_8 на небезпеку для руху останній не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом, який рухався в перехресно-попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда, як при заданій швидкості руху автомобіля, так і при дозволеній швидкості руху в населеному пункті.
Зокрема, в дорожній обстановці, яка характеризується моментом виникнення небезпеки, положенням автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на мінімально можливому віддаленні від місця зіткнення на момент реагування водієм ОСОБА_8 на гальмування останній не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом, який рухався в перехресно-попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда, при встановленій експертом швидкості руху автомобіля (59,84 і 62,53 км/год).
Однак, в дорожній обстановці, яка характеризується моментом виникнення небезпеки, положенням автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на мінімально можливому віддаленні від місця зіткнення (34,39 (35,26) м, встановлені експертом) на момент реагування водієм ОСОБА_8 на гальмування останній мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом, який рухався в перехресно-попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипеда, до лінії роз`їзду із задньою частиною велосипеда, при дозволеній в населеному пункті швидкості руху.
4. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не вбачається.
5. Зафіксованій слідовій інформації на місці події первинний контакт при даному зіткненні мав місце на лівій стороні (смузі) проїзної частини на відстані не більше 13,7 м (вздовж дороги) від початку правого сліду гальмування і в безпосередній близькості правого сліду гальмування.
6. В даній дорожній обстановці причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору став рух автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 з більшою швидкістю ніж дозволено в населеному пункті (невідповідність вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху), дана обставина і позбавила водія запобігти дорожньо-транспортній пригоді. Така обставина дорожньої обстановки на момент виникнення дорожньо-транспортної обстановки, як зміна велосипедистом ОСОБА_11 напрямку руху, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наслідками технічного характеру (факт зіткнення) і є необхідною умовою виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_11 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху) (Т.2 а.с.24-32).
Саме вказаний висновок експертизи суд бере до уваги і не враховує висновок інженерно-технічної експертизи №10.1-0260:19 від 29 липня 2019 року (Т.1 а.с.226-230), відповідно до якого водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 , що слугувало підставою для закриття даного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29 серпня 2019 року (Т.1 а.с.231-237), яка у подальшому була скасована прокурором, оскільки саме у висновку інженерно-транспортної експертизи (обставини і механізм ДТП) №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року експертом враховано переміщення велосипеда з моменту виникнення небезпеки, а також цілком обґрунтовано встановлено швидкість автомобіля по безперервному сліду гальмування до передніх коліс. 
Також суд не враховує висновки інженерно-технічних експертиз №10.4-0172:19 від 05 липня 2019 року та №10.1-0027:20 від 02 квітня 2020 року, оскільки експертом не надано конкретної відповіді на жодне із поставлених питань через недостатність представленої на експертизу слідової інформації (Т.1 а.с.201-210, Т.2 а.с.12-15).
Встановлені судом обставини підтверджуються також іншими дослідженими судом письмовими доказами, зокрема: рапортом старшого інспектора чергового Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 14 березня 2019 року, відповідно до якого на службу «102» 14 березня 2019 року о 08 годині 19 хвилин від органів охорони здоров`я надійшло повідомлення про доставку каретою швидкої допомоги до приймального відділення Старокостянтинівської ЦРЛ потерпілого ОСОБА_11 у важкому стані без свідомості з травмами, отриманими під час ДТП (Т.1 а.с.121); рапортом старшого інспектора чергового Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відповідно до якого на службу «102» ІНФОРМАЦІЯ_6 року о 08 годині 18 хвилин від органів охорони здоров`я надійшло повідомлення про смерть ОСОБА_11 у Старокостянтинівській ЦРЛ (Т.1 а.с.167); посвідченням водія серії НОМЕР_3 , виданим 05 березня 2008 року на ім`я ОСОБА_8 (Т.1 а.с.147); свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , згідно якого власником автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_10 (Т.1 а.с.148); схемою розміщення дорожніх знаків на відрізку дороги по вул. Софійська в м. Старокостянтинів, наданою 17 жовтня 2019 року Комунальним ремонтно-будівним шляховим підприємством Старокостянтинівської міської ради, на якій зафіксовано схему розміщеня дорожніх знайків у місці дорожньо-транспортної пригоди, зокрема знаку пішохідний перехід (Т.1 а.с.243-245).
Під час дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, судом встановлено, що вони отримані у встановленому законом порядку та об`єктивно в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєні злочину за ч.2 ст.286 КК України.
Покази ж обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, які є непослідовними та суперечливими, суд до уваги їх не приймає та розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Зокрема, показання ОСОБА_8 , у яких він вказував, що до зіткнення він рухався зі швидкістю 30-40 км/год, спростовуються висновком інженерно-транспортної експертизи (обставини і механізм ДТП) №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року, яким встановлено

перевищення ОСОБА_8 дозволеної швидкості руху у населеному пункті (50 км/год). Також його показання про те, що він розпочав гальмування після того як відчув удар від контакту з велосипедом суперечать протоколу огляду місця події від 14 березня 2019 року, у якому зафіксовано, що слід гальмування розпочинається на певній відстані до місця зіткнення, що повністю спростовує його версію про початок гальмування після контакту з велосипедом. Крім того, під час проведення 08 травня 2019 року слідчого експерименту з ОСОБА_8 , останній у присутності свого захисника, навпаки показував на місці події, що зіткнення із велосипедистом відбулось в кінці гальмування (Т.1 а.с.191-195).
Під час судового розгляду захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про визнання неналежним доказом висновку інженерно-транспортної експертизи №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року в частині визначення швидкості руху автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки на думку сторони захисту, експертом не було враховано погодні умови та стан автомобіля: вік, тип кузова, привід, параметри і стан шин, висота протектора, тиск в шинах, що могло вплинути на відповідні розрахунки. 
Однак, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, виходячи з наступного. 
Так, судом встановлено, що вказана експертиза проведена судовим експертом ОСОБА_23 , фаховість якого у суду не викликає жодного сумніву, на підставі вихідних даних сформованих слідчим згідно зібраних доказів. 
Крім того, висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №10.2-0127:19 від 12 червня 2019 року встановлено, що на момент проведення експертизи рульове керування та робоча гальмова система автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та у повній мірі виконували функції, що передбачені конструкцією. Окрім цього, слід зазначити, що саме на водія пунктом 2.3 а) Правил дорожнього руху покладено обов`язок перевірки і забезпечення технічної справності транспортного засобу, а протилежного стороною захисту не доведено.
Також, відповідно до протоколу огляду місця події, який підписаний усіма учасниками цієї слідчої дії без будь-яких зауважень, у тому числі і ОСОБА_8 , дорожнє покриття на момент початку огляду о 08 год. 10 хв. перебувало у сухому стані, а тому і при призначені відповідних експертиз у вихідних даних слідчим було вказано, що дорожнє покриття сухе. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відповідно до матеріалів справи сталася біля 08 години, а огляд місця події розпочався о 08 годині 10 хвилин, то у суду не має підстав уважати, що стан дорожнього покриття не відповідав зазначеним у протоколі даними. 
Надана стороною захисту довідка Хмельницького обласного центру гідрометеорології від 14 травня 2026 року (Т.4 а.с.2), сама по собі не спростовує безпосередньо зафіксованих під час огляду місця події обставин. Незгода сторони захисту з використаними експертом вихідними даними стосується оцінки доказів та правильності експертного висновку, а не їх допустимості, що відповідно до статті 94 КПК України підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Не заслуговують на увагу й інші доводи сторони захисту, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Так, твердження сторони захисту щодо існування відеозапису з відеореєстратора автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Суду не було надано ні самого відеореєстратора, ні відеозапису, ні будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт його існування або зміст. При цьому, сама сторона захисту зазначала, що після дорожньо-транспортної пригоди відеореєстратор перебував у володінні обвинуваченого, який його забрав та не передав органу досудового розслідування. За таких обставин, саме обвинувачений мав реальну можливість забезпечити збереження та подання цього доказу органу досудового розслідування, однак цього не зробив. Тому посилання сторони захисту на можливий зміст такого відеозапису ґрунтуються виключно на припущеннях і не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту щодо характеру пошкоджень на автомобілі та велосипеді. Так, самі по собі окремі сліди та пошкодження не підтверджують і не спростовують жодної із запропонованих сторонами версій події, а підлягають оцінці виключно у сукупності з іншими доказами. Виявлені на транспортних засобах пошкодження не суперечать

фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, які суд визнав доведеними, та не спростовують встановленого механізму дорожньо-транспортної пригоди і причинного зв`язку між порушеннями Правил дорожнього руху, допущеними обвинуваченим, та наслідками події.
Доводи сторони захисту про можливе неналежне надання потерпілому ОСОБА_11 медичної допомоги, зокрема у зв`язку з переломами ребер, також є необґрунтованими. Жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про наявність неефективного лікування, причинний зв`язок між таким лікуванням та смертю потерпілого або ставив під сумнів висновок судово-медичної експертизи, стороною захисту суду не надано. Такі твердження мають характер припущень і не можуть бути покладені в основу висновків суду. Крім того, за даними висновку судово-медичної експертизи №19 від 19 квітня 2019 року експертом встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 у вигляді прямих переломів 5,6 ребер зліва, не є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, а могли виникнути при проведенні реанімаційних заходів - непрямого масажу серця в момент настання смерті. 
Посилання сторони захисту на втрату історії хвороби потерпілого ОСОБА_11 також не впливає на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, оскільки сама по собі ця обставина не спростовує встановлених судом порушень Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, не впливає на оцінку його дій під час керування транспортним засобом та не змінює встановленого причинного зв`язку між його діями і наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, дані медичної картки потерпілого ОСОБА_11 досліджувались судово-медичним експертом ОСОБА_24 та були враховані ним при проведенні експертизи, що вбачається з дослідницької частини висновку судово-медичної експертизи №19 від 19 квітня 2019 року. 
Висновком інженерно-транспортної експертизи №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року встановлено також невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_11 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Разом із тим встановлені порушення були оцінені судом у сукупності з усіма іншими доказами у справі та враховані при встановленні механізму дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_11 допустив порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, що стало однією з причин зіткнення, однак саме не дотримання водієм ОСОБА_8 вимог п.12.4 Правил дорожнього руху позбавила ОСОБА_8 можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді. Сам по собі факт порушення Правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_11 не виключає обов`язку водія ОСОБА_8 дотримуватися вимог Правил дорожнього руху та не спростовує встановлених судом порушень, допущених обвинуваченим, які перебувають у прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Усі наведені стороною захисту доводи як окремо, так і в сукупності не спростовують досліджених у судовому засіданні доказів, не ставлять під сумнів встановлений судом механізм дорожньо-транспортної пригоди, не спростовують порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху та не виключають наявності причинного зв`язку між його діями і наслідками, що настали. За таких обставин, суд не знаходить підстав для виправдання обвинуваченого або для іншої правової оцінки встановлених обставин.
Отже, проаналізувавши вказані докази, які досліджені судом з точки зору їх належності та допустимості, підтверджується недотримання ОСОБА_8 вимог п.1.5, п.2.3 б), п.2.3 д), п.12.1, п.12.4, п.13.3, п.14.6 в) Правил дорожнього руху, що перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої наступила смерть потерпілого ОСОБА_11 . 
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. 
Разом з тим, невиконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, яке ставиться в вину органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 , слід виключити із обвинувачення, оскільки винуватість за вказаним пунктом судом не встановлена. Навпаки, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №10.1-0314:20К від 06 липня 2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 

невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не вбачається.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. 
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Відтак, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_8 покарання, його виду та розміру, суд враховує, що обставини, які б пом`якшували йому покарання, відсутні. 
Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
Суд також враховує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке хоча і є необережним, однак згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого настала смерть людини похилого віку, своєї вини у вчиненні злочину фактично не визнав, надавав непослідовні та суперечливі показання щодо обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди, жалю з приводу вчиненого не висловлював, пробачення у потерпілих на протязі усього часу розгляду справи не просив, співчуття їм не висловлював, готовності понести заслужене покарання не демонстрував, жодних дій, спрямованих на відшкодування потерпілим завданої моральної шкоди не вчиняв, однак 05 квітня 2019 року відшкодував частину витрат на лікування та поховання ОСОБА_11 в сумі 15000 грн., під час досудового розслідування кримінального провадження 10 березня 2020 року покинув територію України, з того часу переховувався, був оголошений у міжнародний розшук та затриманий 20 серпня 2025 року на території Республіки Польща, тим самим перешкоджав досудовому розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України є таким, що не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, інформація щодо отримання ним легальних доходів в матеріалах справи відсутня, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має посвідку на постійне проживання на території іншої держави, є батьком однієї неповнолітної дитини, має батьків - пенсіонерів, однак відомості про перебування вказаних осіб на його утриманні відсутні. 
При призначенні покарання суд також враховує поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який також допустив порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, що стало однією з причин зіткнення, однак саме не дотримання водієм ОСОБА_8 вимог п.12.4 Правил дорожнього руху позбавило ОСОБА_8 можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок якого наступила смерть людини, та особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, добровільне часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, думку потерпілих, які наполягали на найсуворішому покаранні, порушення також і потерпілим
ОСОБА_11 п.10.1 Правил дорожнього руху, реалізуючи принципи справедливості та

індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд виходить з наступного. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з 23 листопада 1968 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 23 листопада 1968 року (Т.1 а.с.45). 
ОСОБА_11 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 24 червня 1970 року (Т.1 а.с.52). 
14 березня 2019 року з вини водія ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_11 помер. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» згідно полісу №АМ/2481793 від 29 березня 2018 року. За умовами договору страхування власник зазначеного транспортного засобу застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на строк з 01 квітня 2018 року до 31 березня 2019 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн., франшиза - 0 грн. (Т.1 а.с.97).
21 грудня 2021 року ПрАТ СК «Провідна» виплатила потерпілому ОСОБА_6 101 231 грн. страхового відшкодування у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_11 , що підтверджується платіжним дорученням №1453 від 21.12.2021 (Т.3 а.с.2).
Того ж дня ПрАТ СК «Провідна» виплатила потерпілій ОСОБА_5 11684,40 грн. страхового відшкодування у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_11 , що підттверджується платіжним дорученням №1455 від 21.12.2021 (Т.3 а.с.4).
У судовому засіданні потерпілі визнали, що ПрАТ СК «Провідна» виконала свої зобов`язання за договором страхування та виплатила їм узгоджену суму страхового відшкодування. При цьому, ОСОБА_5 вказувала, що з її згоди більша сума страхового відшкодування була виплачена саме на користь її сина ОСОБА_6 . 
В силу частин 1, 2статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). 
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода сталася 14 березня 2019 року. 
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі встановлено у 4173 грн.
Отже, загальний розмір відшкодування моральної шкоди страховиком становить 50076 грн. (4173 грн. х 12). 
Потерпілі у судовому засіданні визнали, що ПрАТ СК «Провідна» сплатила їм страхове відшкодування, тому суд вважає, що страховиком сплачено на користь потерпілих (за їх згодою на користь потерпілого ОСОБА_6 ) 50076 грн. моральної шкоди відповідно до п.27.3 ст.27 Закону №1961-ІV.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Разом з тим, на думку суду, розмір виплаченого страховиком страхового відшкодування моральної шкоди є недостатнім для повного відшкодування завданої потерпілим шкоди. 
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілим, суд враховує, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, загинув ОСОБА_11 , а потерпілі втратили рідну людину, через що зазнали сильних душевних страждань та переживань, змушені були змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до ДТП, повернути до життя їх чоловіка та батька. Суд також враховує, що кримінальне провадження тривалий час (з 2019 року) не було завершене, зокрема через ухилення обвинуваченого від суду та його перебування у розшуку, через що потерпілі були позбавлені можливості упродовж тривалого часу отримати остаточне судове рішення щодо винуватості особи, яка обвинувчувалась у вчиненні кримінального правопорушення, та реалізувати своє право на ефективний судовий захист. 
Також суд враховує і необережність самого потерпілого ОСОБА_11 , який також допустив порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, що стало однією з причин дорожньо-транспортної пригоди. 
Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілих, ураховуючи розмір сплаченої їм страховиком страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі по 400 000 грн. на кожного із потерпілих. 
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. 
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали

документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представництво інтересів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування та під часу судового розгляду здійснював адвокат ОСОБА_7 на підставі договорів про надання правової допомоги від 04 січня 2020 року (Т.1 а.с.47, 54).
Згідно квитанцій про оплату наданих послуг від 21 січня 2026 року потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сплатили за послуги адвоката по 25000 грн. кожний. Згідно опису наданих робіт, адвокатом ОСОБА_7 , починаючи з 04 січня 2020 року кожному потерпілому були надані наступні послуги: участь у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні вартість 2000 грн., ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та їх вивчення - 10000 грн., написання позовної заяви - 3000 грн., участь у судових засіданнях - 10000 грн. (Т.1 а.с.46, 53).
Суд вважає, що розмір витрат потерпілих, понесених у зв`язку з наданням їм правової допомоги в сумі по 25000 грн., які підлягають стягненню на їх користь з обвинуваченого, є підтвердженими та визначені з урахуванням характеру, обсягу, складності виконаної представником потерпілих роботи, витраченого часу на виконання робіт (послуг), складності справи, принципів співмірності, розумності розміру судових витрат та критеріїв реальності адвокатських витрат. 
З огляду на викладене, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_5 слід стягнути по 25000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 слід залишити попередній - тримання під вартою, адже він засуджується до позбавлення волі на тривалий строк, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилятись від суду та відбування покарання. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. 
Крім того, суд враховує, що згідно повідомлення Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 21 серпня 2025 року №124440-
2025 ОСОБА_8 , який розшукувався ГУНП в Хмельницькій області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 20 серпня 2025 року о

15:36 (за місцевим часом) був затриманий на території Республіки Польща (Т.2 а.с.133, 138).
Фактичну передачу ОСОБА_8 здійснено 18 грудня 2025 року на українсько-польському кордоні у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» Волинської області, екстрадований до України для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення на території України кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (Т.2 а.с.187-188).
18 грудня 2025 року ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року та доставлено до місця здійснення кримінального провадження (Т.2 а.с.178-181).
Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2025 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.
Відповідно до ст.577 КПК України час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.
З огляду на викладене, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід зарахувати на підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.577 КПК України строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 20 серпня 2025 року (фактичне затримання на території Республіки Польща) по 26 липня 2026 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Судові витрати за проведення судових експертиз №10.2-0127:19 від 12.06.2019 в сумі 1256,08 грн., №10.4-0172:19 від 05.07.2019 в сумі 1570,10 грн., №10.1-0260:19 від 29.07.2019 в сумі 1413,09 грн., №10.1-0027:20 від 02.04.2020 в сумі 785,05 грн., №10.1-0314:20К від 06.07.2020 в сумі 3922,80 грн., а всього на загальну суму 8947,12 грн. в силу ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2019 року на автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , слід скасувати.
Питання про долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. 
Керуючись ст.ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 27 липня 2026 року, зарахувавши в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 20 серпня 2025 року (фактичне затримання на території Республіки Польща) по 26 липня 2026 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 400000 (чотириста тисяч) грн. моральної шкоди, а також 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В решті позову відмовити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 400000 (чотириста тисяч) грн. моральної шкоди, а також 25000 (двадцять п`ять) грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 8947,12 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2019 року на автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , скасувати.
Речові докази:
- автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на  майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області (вул. Авіаторів,2 м. Старокостянтинів Хмельницької області, 31100) - повернути власнику ОСОБА_10 . 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка тримається під вартою - протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: