Справа № 156/1615/25 | Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є.
Провадження № 22-ц/802/1043/26 | Доповідач: Матвійчук  Л. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів: Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 травня 2026 року
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 31 травня 2023 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, в електронній формі укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1214-8425 (далі – кредитний договір). 
Позивач зазначав, що товариство згідно з умовами договору зобов`язалося надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 7 000 грн; строк кредитування - 300 календарних днів; базовий період – 14 календарних днів; пільгова відсоткова ставка – 2,50% в день; знижена відсоткова ставка – 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка – 3,00% в день.
Відповідачу кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на зазначений ним картковий рахунок.
Однак, свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 листопада 2025 року у нього утворилася заборгованість, загальний розмір якої становить 61 740 грн, з яких: 7 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 54 740 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим, товариство прийняло рішення про застосування до відповідача програми лояльності, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 34 020 грн, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості становить 27 720 грн, з яких: 7 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 20 720 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Ураховуючи наведене, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №1214-8425 від 31 травня 2023 року у розмірі 27 720 грн, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26 травня 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1214-8425 від 31 травня 2023 року у розмірі 21 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Крушельницька Д. М., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь товариства понесені у суді апеляційної інстанції судові витрати. 
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. У доводах скарги фактично не погоджується із розміром стягнутої судом заборгованості за відсотками (фактично оспорювана сума 6 720 грн). Вказувала, що зменшуючи розмір вказаної заборгованості з 20 720 грн до 14 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Проте, такі висновки суду є помилковими, оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування відсотків за користування кредитом (згідно з пунктами 4.6. та 10.1 договору) в строк договору (п. 4.8. договору), що погоджений між сторонами. При цьому товариство не нараховувало відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору. Разом з тим, відповідач як споживач своїм правом відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору не скористався та продовжував користуватися кредитом на погоджених між сторонами умовах. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Суд помилково послався на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка застосовується до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов договору. Товариством не здійснювалося будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд неправильно ототожнив, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно статтями 1048, 1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору (п. 4.8. договору), є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Отже, товариством дотримано вимоги, зокрема статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування кредитом і такі не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов у цій справі. Перелік несправедливих умов, наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є невичерпним, на що прямо вказує вжите законодавцем слово «зокрема». Загальний критерій несправедливості умови договору закріплений у ч. 2 ст. 18 зазначеного Закону: умова є несправедливою, якщо всупереч принципу добросовісності її наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Суд першої інстанції застосував саме цей загальний критерій, а не п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону, і дійшов обґрунтованого висновку, що встановлена договором процентна ставка (912,5 – 1 095% річних), яка забезпечує позивачу дохід, що майже удвічі (з урахуванням спірної частини) перевищує суму виданого кредиту, є явним і очевидним дисбалансом на шкоду позичальника як слабшої сторони договору. Такий підхід повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, на яку послався суд першої інстанції: вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає засадам справедливості, добросовісності й розумності, а можливість кредитора стягувати зі споживача надмірні суми відсотків перетворює проценти з засобу стимулювання боржника на несправедливо непомірний тягар та джерело безпідставного збагачення кредитора.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 20 серпня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить змінити, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в електронній формі укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1214-8425. Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А7072. Відповідач підписав також Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А7072 та Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (одноразовий ідентифікатор А7072).
Відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами і порядком надання кредиту та підтвердив свою згоду на приєднання до умов кредитування та отримання кредитних коштів.
Згідно з п. 2.2. кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 7 000 грн; строк кредитування - 300 календарних днів; базовий період – 14 календарних днів; пільгова відсоткова ставка – 2,50% в день; знижена відсоткова ставка – 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка – 3,00% в день.
У розділі 12 кредитного договору сторони зазначили свої реквізити, зокрема, відповідач зазначив свої анкетні та паспортні дані, РНОКПП, електронну адресу та номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_1 . Позивачем на виконання умов договору 31 травня 2023 року за допомогою системи LiqPay було перераховано відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 000 грн на його банківський рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» та довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту.
Згідно із відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 06 квітня 2026 року, наданою на виконання ухвали суду від 19 березня 2026 року, банківська карта № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . У цій же відповіді зазначено, що на вказану банківську картку 31 травня 2023 року було зарахування коштів на суму 7 000 грн, призначення: «Viplata zaima Creditkasa». З виписки банку також вбачається, що на карту № НОМЕР_2 була здійснена операція 31 травня 2023 року на суму 7 000 грн
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10 листопада 2025 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 1214-8425 від 31 травня 2023 року становить 61 740 грн, з яких: 7 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 54 740 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відсотки нараховані в межах строку кредитування за період з 31 травня 2023 року до 25 березня 2024 року включно за відсотковими ставками 2,50% в день (знижена/пільгова) та 3,00% в день (стандартна), як передбачено пунктами 4.6., 10.1. кредитного договору. З цього ж розрахунку також слідує, що відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором 06 липня 2023 року сплатив 7 280 грн.
Водночас у своїх позовних вимогах товариство вказувало, що ним як кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у розмірі 34 020 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 720 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту у строки, передбачені кредитним договором № 1214-8425 від 31 травня 2023 року, та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21 000 грн (7 000 грн – тіло, 14 000 грн – відсотки), яка підлягає стягненню з нього на користь товариства. Зменшуючи розмір заборгованості за відсотками з 20 720 грн до 14 000 грн, суд свій висновок мотивував тим, що встановлений сторонами кредитного договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг. Заявлена стороною позивача зменшена сума відсотків за користування кредитом фактично у три рази перевищує розмір кредиту, виданого позичальнику, а останній добровільно, до ініціювання судового процесу кредитодавцем, вже здійснив оплату на користь позивача коштів у розмірі 7 280 грн, які були використані на погашення нарахованої заборгованості по відсотках. 
Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне. 
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На підтвердження укладення кредитного договору № 1214-8425 від 31 травня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А7072, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
Отже, підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства. 
У цій справі відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт укладення 31 травня 2023 року з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в електронній формі кредитного договору № 1214-8425 та отримання кредиту у розмірі 7 000 грн, а також здійснення 06 липня 2023 року платежу на погашення кредитної заборгованості у розмірі 7 280 грн. Проте, відповідач не визнає існування у нього перед позивачем заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки він не погоджував строк кредитування 300 календарних днів, а умови договору щодо нарахування процентів не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, такі відсотки в чотири рази перевищують розмір самого кредиту, що є надмірним та несправедливим. 
У справі, що переглядається, частково задовольняючи позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Вирішуючи питання щодо розміру кредитної заборгованості та зменшуючи розмір заборгованості за відсотками з 20 720 грн до 14 000 грн, суд виходив з того, що встановлений сторонами кредитного договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг. Крім того, заявлена стороною позивача зменшена сума відсотків за користування кредитом фактично у три рази перевищує розмір кредиту, виданого позичальнику, а останній добровільно, до ініціювання судового процесу кредитодавцем, вже здійснив оплату на користь позивача коштів у розмірі 7 280 грн, які були використані на погашення нарахованої заборгованості по відсотках. При цьому суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (провадження № 61-92св24). 
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду оскільки вони не узгоджуються із нормами матеріального права та погодженими сторонами умовами кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У цій справі сторони погодили умови кредитного договору щодо загального строку кредитування (300 календарних днів), базовий період користування кредитом (14 календарних днів) у якому застосовується пільгова/знижена відсоткова ставка – 2,50% в день, так і стандартну відсоткову ставку – 3,00% в день, яка застосовується поза базовим періодом, якщо позичальник не сплачує нараховані за пільговою процентною ставкою відсотки за користування кредитом не пізніше останнього дня базового періоду. Відповідач погодився з умовами договору, частково сплативши на його виконання 7 280 грн, проте у подальшому свої зобов`язання за договором не виконував. З розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування відсотків за користування кредитом (згідно з пунктами 4.6. та 10.1 договору) в строк договору (п. 4.8. договору), що погоджений між сторонами. Разом з тим, відповідач як споживач своїм правом відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Крім того, за розрахунками позивача станом на 10 листопада 2025 року у відповідача існувала прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 54 740 грн, проте кредитодавець застосувавши засади добросовісності, розумності та справедливості за програмою лояльності зменшив розмір такої заборгованості до 20 720 грн. Зважаючи на це, колегія суддів вважає посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (провадження № 61-92св24) є недоречним, а викладені у постанові касаційної інстанції висновки є нерелевантними правовідносинам у цій справі. Отже, висновок суду щодо зменшення простроченої заборгованості за нарахованими процентами з 20 720 грн до 14 000 грн є необґрунтованим і таким, що суперечить встановленим у цій справі обставинам та не узгоджується із нормами матеріального права.
На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20 720 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить змінити, збільшивши розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором до 27 720 грн, з яких: 7 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 20 720 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що має наслідком задоволення позову у повному обсязі. З огляду на наведене, апеляційна скарга позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду змінює, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку із задоволенням позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на його користь з відповідача ОСОБА_1 відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 442 грн 40 коп. та 880 грн 87 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 3 303 грн 27 коп.
У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у цій справі понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26 травня 2026 року у цій справі змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1214-8425 від 31 травня 2023 року у розмірі 27 720 (двадцять сім тисяч сімсот двадцять) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 303 (три тисячі триста три) гривні 27 (двадцять сім) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: