Справа № 390/2733/25 
н/п : 2/397/1029/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

09.09.2026 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді — Гайдар Н.І.,
за участю секретаря судового засідання — Іваненко Н.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №4769-2964-1 від 07.01.2024 року у розмірі 50625,00 грн, а також стягнути судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 . Кредитного договору №4769-2964-1 від 07.01.2024 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). У зв`язку з порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за Кредитним договором становить: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45625,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 07.01.2024 року по 06.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом ( 912,5% річних) та Графіку платежів. А тому представник позивача просить стягнути з відповідача, зазначену заборгованість, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою суду від 10.11.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
23.12.2025 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області у справі ухвалено заочне рішення, позов задоволено в повному обсязі. 20.07.2026 року ухвалою суду заочне рішення від 23.12.2025 року скасоване та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження.
04.08.2026 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якій представник зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5000,00 грн., однак не погоджується з позовними вимогами в частині нарахування процентів за користування кредитом за період з 04 березня 2024 року по 06.01.2025. В обгрунтування представник вказує, що відповідач проходить військову службу з 04 березня 2024 року, має статус учасника бойових дій, що підтверджується доданими до цієї заяви документами. Отже, посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що починаючи з 04 березня 2024 року і до цього часу нарахування процентів за Кредитним договором № 4769-2964-1 від 07.01.2024 є неправомірним. Залишок нарахованих, непогашених процентів станом на кінець 03.03.2024 (останній день перед початком військової служби відповідача) становив 7000,00 грн; решта нарахованих процентів у сумі 38625,00 грн (45625,00 ? 7 000,00 = 38625,00 грн) нарахована за період з 04.03.2024 по 06.01.2025, тобто повністю за час проходження відповідачем військової служби. Таким чином, із заявлених до стягнення 45625,00 грн процентів сума 38625,00 грн нарахована за період проходження відповідачем військової служби (з 04.03.2024) і не підлягає стягненню. 
Також 04.08.2026 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Представник відповідача вказує, що вважає розмір правничої допомоги у сумі 10000,00 грн. є завищеним та необгрунтованим тому просить зменшити до 2000,00 грн.
06.08.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що на підставі наданих відповідачем доказів пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не розповсюджуються на відповідача, оскільки останній є діючим військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі за контрактом з 04.03.2024 року у в/ч НОМЕР_1 . Відсотки нараховані позивачем відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, зокрема позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування (912,50% річних). Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Представник позивача також заперечив щодо зменшення витрат на правничу допомогу, вважає суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн. співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
12.08.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому представник зазначає, що оскільки відповідач є військовослужбовцем то на нього поширюються приписи пункту 15 статті 14 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” щодо ненарахування процентів за користування кредитом. Також представник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18), яким прямо роз`яснено, що дія норми пункту 15 статті 14 Закону «поширюється на всіх військовослужбовців без виключення, в тому числі і на учасників бойових дій та військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю». Виключення, передбачене абз. 1 п. 15 ст. 14 Закону (щодо кредитів на придбання майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду, та/або автомобіля), на цей спір не поширюється, оскільки Кредитний договір № 4769-2964-1 є споживчим кредитом, наданим на «власні потреби» (розділ 3 Паспорта споживчого кредиту), а не кредитом на придбання нерухомості чи автомобіля. Також вказує, що заперечення відповідача проти розміру заявлених витрат на правничу допомогу (10000,00 грн) є неналежно обґрунтованим та що суд не вправі зменшувати цю суму без вмотивованого клопотання іншої сторони, з посиланням на постанову КЦС ВС від 13.03.2025 у справі № 275/150/22. Цей довід не відповідає дійсності. Відзив на позовну заяву містить чітко сформульоване заперечення проти суми судових витрат із прямим посиланням на критерії, встановлені ч. 5 ст. 137 ЦПК України, - складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на надання послуг, обсяг наданих послуг та ціну позову. Додатково відповідне клопотання подане представником відповідача 11.08.2026 4 окремо через підсистему «Електронний суд» 04.08.2026. Посилання позивача на постанову у справі № 275/150/22 є недоречним, оскільки в цій справі, сторона у жодний спосіб не клопотала про зменшення суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами. Просила визнати обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5000,00 грн та процентів у розмірі 7000,00 грн, в решті позовних вимог щодо стягнення процентів — відмовити та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, до розумного розміру — не більше 2000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, разом з тим у відповіді на відзив представник позивача клопотав про розгляд справи без його участі.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 04.09.2026 року представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та представника. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №4769-2964-1 від 07.01.2024 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування ( 912,5% річних).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила кредитування ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» (далі Правила), умови кредитування, викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сторінці сайту https://procent.com.ua/uk/about_us.
Кредитний договір був підписаний відповідачем 07.01.2024 року о 12:57:16 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 940098 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. 
Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою про рух коштів на рахунку відповідача, наданим АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу суду, з якого вбачається що 07.01.2024 на рахунок ОСОБА_1 зараховані кошті в сумі 5000,00 грн. Крім того, відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування ( 912,5% річних).
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.
Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 15 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
У відповідності до розрахунку заборгованості у відповідача за Кредитним договором наявна заборгованість: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45625,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 07.01.2024 року по 06.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом ( 912,5% річних) та Графіку платежів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору. Таким чином, між кредитором та відповідачем укладений Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.
Укладений договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін.
Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, зокрема за тілом кредиту та нарахованих відсотків. 
Відповідач не погоджується з фактом нарахування йому відсотків за кредитом з підстав наявності у нього пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р., який неодноразово продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Згідно з п.19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Сталою практикою Верховного Суду підтверджено, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою, дія якої поширюється на всіх військовослужбовців в розумінні п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без виключення (постанова Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц; постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №175/377/16-ц; постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №521/9626/15- ц; ), у тому числі на військовослужбовців за контрактом (постанова Верховного Суду від 14.05.2021 у справі №502/1438/18), офіцерів запасу (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №642/548/21), тощо.
Окрім того, положення п.15 ст.14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками/фінансовими небанківськими установами.
Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою/фінансовою небанківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку/фінансової небанківської установи щодо наявності в особи спеціального статусу.
У рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 з 04.03.2024 року по теперішній час, про що свідчить довідка, видана командиром в/ч НОМЕР_1 від 17.03.2026 року №1411/4007, вказане також підтверджується копією військового квитка на ім`я відповідача. Крім того, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 25.02.2025 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій, відтак має право на пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач має статус військовослужбовця та учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на те, що ОСОБА_1 , має статус військовослужбовця, суд приходить до висновку, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, а тому позовні вимоги щодо нарахованих процентів у сумі 38625,00 грн за період з 04.03.2024 по 06.01.2025, тобто повністю за час проходження відповідачем військової служби задоволенню не підлягають. Разом з тим, стягненню підлягають проценти, нараховані за період з 07.01.2024 року по 03.03.2024 року, які за розрахунком заборгованості, наданого позивачем складають 7000,00 грн. 
Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Згідно з ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
На підтвердження розміру фактично понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: договір про надання юридичних послуг від 03.06.2024 №03/06/2024, акт приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025, витяг з реєстру №1 від 30.09.2025 до акту приймання-передачі наданих послуг №73.
Факт надання правничої допомоги підтверджується належними та допустимими доказами.
Водночас в обґрунтування заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним до предмета спору через типовість та нескладність судового процесу.
Таким чином, на підставі викладеного вище, дослідивши надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також віднесення даної справи до категорії справ незначної складності,  враховуючи вимоги розумності і справедливості та подання письмових заперечень відповідача, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених представником позивача витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 574,11грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за Кредитним договором № 4769-2964-1 від 07.01.2024 року у розмірі 12000,00 грн. з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 7000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 07.01.2024 року по 03.03.2024 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 574,11 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення складено 09.09.2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», місцезнаходження: 03124, місто Київ, Б. Гавела Вацлава, будинок 4, код ЄДРПОУ 41466388.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.І. Гайдар