09.09.26
33/812/337/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“09” вересня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої – судді  Фаріонової О. М.

за участю секретаря Гулого С. В.    

особи, яка притягується до адміністративної 
відповідальності   ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)
захисника  Тарановського Д. С. (в режимі ВКЗ)
прокурора  Артеменка Р. В. 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Тарановського Д. С. 

на постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2026 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час фактично проживає у Чеській Республіці,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції. 

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. 

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн 60 к.

Встановлені судом першої інстанції обставини. 

ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, за період з 01.01.2025 по 23.12.2025 (декларація при звільненні). Так, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію при звільненні не пізніше 22.01.2026, тобто до 00 годин 00 хвилин 23.01.2026. Згідно з відомостями з Реєстру, декларацію при звільненні ОСОБА_1 подав 01.02.2026 о 10:41 год. унікальний ідентифікатор декларації – 06471fbb-d324-4d64-953f-f82d1b7e0302 (пізніше на 9 днів), чим порушив вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі захисник Тарановський Д. С. просить постанову скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Зазначив, що ОСОБА_1 повністю визнав обставини, які описані в протоколі про адміністративне правопорушення №47-01/214/26, щиро розкаювався та просив про закриття справи про адміністративне правопорушення. 

Вказує, що пропуск строку подання декларації при звільненні не був зумовлений бажанням приховати відомості про майно чи доходи. Всі дані, що підлягали декларуванню, є достовірними та були відображені ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції не повною мірою врахував характер вчиненого правопорушення, особу винного, його щире каяття, відсутність будь-яких шкідливих наслідків для інтересів держави чи суспільства, а також те, що сама декларація була подана ОСОБА_1 добровільно, до складання протоколу про адміністративне правопорушення (01.02.2026), чим повністю було забезпечено відкрий та публічний доступ до відповідних відомостей.

Посилається на практику судів, де особу звільняли від кримінальної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, зокрема постанову Київського апеляційного суду у справі №757/17887/25-п від 30 вересня 2025 року, а також постанови інших судів.

Зазначає, що стала судова практика доводить, що за сукупністю обставин особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності за ст. 22 КУпАП, якщо не було умислу на вчинення діяння, шкоди суспільним інтересам завдано не було, особа, є такою що не притягалася раніше до відповідальності за подібні правопорушення.

Також просить врахувати, що приміткою до ст. 22 КУпАП чітко встановлено вичерпний перелік правопорушень, на які не поширюються положення цієї статті щодо звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю. Так, нормою передбачено, що положення статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою 122-2, 122-4, частиною третьою статті 122, статтями статті 123, частинами другою - п`ятою 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

З огляду на те, що стаття 172-6 КУпАП не входить до цього законодавчо закріпленого переліку винятків, захисник вважає, що суд першої інстанції безпідставно розширив сферу застосування ст. 22 КУпАП. Натомість суд обмежився загальною відмовою, не навівши належних і достатніх правових підстав, які б об`єктивно унеможливлювали кваліфікування правопорушення як малозначного.

Позиції учасників судового провадження. 

ОСОБА_1 та його захисник Тарановський Д. С. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Прокурор Артеменко Р. В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке. 

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції при постановленні рішення.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 

Частино. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998, корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства. Корупція спотворює моральний стан будь-якого суспільства; порушує соціально-економічні права бідних та незахищених прошарків суспільства; підриває демократію; руйнує верховенство права, яке є основою кожного цивілізованого суспільства; затримує розвиток; та позбавляє суспільство, і зокрема, бідних, переваг вільного та відкритого змагання (Лімська декларація від 11.09.1997, прийнята на VIII Міжнародній конференції по боротьбі з корупцією, Ліма, Перу, 7-11 вересня 1997 року).

Корупція загрожує правопорядку, демократії та правам людини, руйнує належне управління, чесність та соціальну справедливість, перешкоджає конкуренції та економічному розвиткові і загрожує стабільності демократичних інститутів і моральним засадам суспільства (абз.5 преамбули Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (ETS 173) від 27.01.1999, ратифікованої Законом України № 252-V від 18.10.2006, що набрала чинності 01.03.2010).

Абзацом 2 преамбули до Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003, ратифікованої Законом України № 251-V від 18.10.2006, що набрала чинності 01.03.2010 встановлено, що корупція породжує серйозні проблеми і загрози для стабільності й безпеки суспільств, що підриває демократичні інститути й цінності, етичні цінності й справедливість та завдає шкоди сталому розвитку й принципу верховенства права.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності застосування щодо ОСОБА_1 положень ст. 22 КУпАП та звільнення його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням та закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачене ст. 22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

На переконання апеляційного суду, адміністративне правопорушення, передбачене за ст. 172-6 КУпАП, не може визнаватись малозначним, оскільки відноситься до правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На переконання суду, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі ст. 22 КУпАП, не буде відповідати загальним засадам запобігання та протидії корупції в державі.

За такого апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Тарановського Д. С. залишити без задоволення, а постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2026 року щодо  ОСОБА_1 , - без змін.  

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова