УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/567/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
07 вересня 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., представника позивачів ОСОБА_1 , представника відповідача Яроповець Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2026 року адвокат Макаренко І.Я. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , внаслідок чого відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 площею 3,4658 га, що розташована на території Гордіївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (нині Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області), яку прийняли по 1/2 частині цього нерухомого майна дочки спадкодавця – ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , внаслідок чого відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 площею 3,4658 га, яку прийняли шляхом спільного проживання зі спадкодавцем її чоловік ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 .
Оскільки на даний час у Державному реєстрі земельного кадастру вищевказана земельна ділянка зареєстрована за спадкодавцями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, а земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 зареєстрована за іншою особою – ОСОБА_5 , отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в органах нотаріату спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неможливо та вказана розбіжність перешкоджає ОСОБА_4 (власнику майна) розпоряджатися майном, представник позивачів просить визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/4 частині кожному земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089.
Заперечуючи відносно наведених представником позивача обставин, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області подано до суду відзив, в якому зазначено, що у наявній у Відділі № 1 книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян Гордіївської сільської ради Романівського району Житомирської області міститься запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №177938 за №188 від 16.06.2003 ОСОБА_6 , площею 3,47 га, з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гордіївської сільської ради Романівського району Житомирської області.
Також вказано, що відповідно до наявної у Відділі №1 книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, розділу № 1 «Записи про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб Гордіївської сільської ради Романівського району Житомирської області», міститься запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №122617 за № 010720700007 від 08.05.2007 ОСОБА_5 , площею 0,5456 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 для ведення особистого селянського господарства за межами с. Гордівка, урочище «Гаврилянка», Романівського району Житомирської області. Згідно відомостей Державного земельного кадастру наявна земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008, площею 0,5457 га, документ, що посвідчує право: державний акт ЯЛ 122617 від 24.04.2006, для ведення особистого селянського господарства на території урочища «Гаврилянка» Гордіївської сільської ради Романівського району Житомирської області, яка була зареєстрована до 01.01.2013 та перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру.
Зазначено, що відповідно до Поземельної книги, що містить відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, площею 3,4658 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гордіївської сільської ради Романівського району Житомирської області, дана земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЖТ 177938 від 16.06.2003, реєстраційний номер 188. В подальшому Поземельну книгу доповнено записами № 006 та № 007 відповідно до якого право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 набули ОСОБА_7 (дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно – 27.09.2018) та ОСОБА_4 (дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно – 27.09.2018).
Представником відповідача вказано, що виправлень у відомостях щодо земельних ділянок за кадастровими номерами 1821482000:01:000:0008 та 1821482000:01:000:0089, в частині кадастрових номерів, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, починаючи з 01.01.2013 не проводилось. Відомості щодо зміни кадастрового номеру земельної ділянки до 01.01.2013 у даному Головному управлінні відсутні.
Одночасно наголошено на відсутність у матеріалах справи відомостей про звернення спадкоємцями до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на частки земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, неефективно обраний позивачами спосіб захисту свого порушеного права (відсутність спору про право та необхідність звернення до суду в порядку окремого провадження) та безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки у Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про зареєстровані речові права на частку земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 за ОСОБА_4 .
Представником позивачів подано відповідь на відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість заперечень представника відповідача проти позову, просить суд позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити. Представником позивачів вказано, що кадастровий номер земельної ділянки належної позивачам був змінений відповідачем з 1821482000:01:000:0008 на кадастровий номер 1821482000:01:000:0089, проте відомості про підстави зміни кадастрового номера в Головному управлінн Держгеокадастру в Житомирській області з невідомих причин відсутні. Відтак нотаріусом було правомірно відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням цим Головним управлінням відомостей про підстави зміни кадастрового номера успадкованої земельної ділянки. Наголошено, що позивачами обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки у позивачів правовстановлюючим документом є свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 і лише в судовому порядку вони можуть визнати своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008. 
В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. 
Представник відповідача підтримала доводи заперечень, викладені у відзиві, наголосивши, що дані спірні правовідносини виникли формально у зв`язку із неузгодженням свідоцтв про право на спадщину спадкодавця, виданих до 2013 року, із наявними актуальними відомостями із Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки. Однак, при ухваленні рішення представник відповідача покладається на розсуд суду.
Позивачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року, виданих державним нотаріусом Баранівської нотаріальної контори, спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Спадщина, на яку у частках (по 1/2 частині спадкового майна для кожного зі спадкоємців) видано два свідоцтва, складається із земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 площею 3,4658 га, яка розташована на території Гордіївської сільської ради Дзержинського району Житомирської області (нині Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області).
Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16 червня 2003 року, ОСОБА_6 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008, яка розташована на території Гордіївської сільської ради Дзержинського району Житомирської області (нині Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області). У даному державному акті державним нотаріусом внесено відомості про видачу свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та про перехід права власності на земельну ділянку до цих спадкоємців в рівних частинах (дата внесення – 04.09.2012). Також державний акт містить позначку про визначення кадастрованого номера земельної ділянки - 1821482000:01:000:0089 (дата визначення кадастрового номера – 25.03.2012, дата внесення відомостей до автоматизованої системи – 13.09.2012), та штамп посадової особи територіального органу Держземагентства, яким засвідчено перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (дата реєстрації в Поземельній книзі - 10.10.2012).
З Поземельної книги з програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відкритої 16 червня 2003 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 вбачається, що вказана земельна ділянка площею 3,4658 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЖТ № 177938 від 16 червня 2003 року. 27 вересня 2018 року Відділом економічного розвитку, інфраструктури та торгівлі Романівської районної державної адміністрації Житомирської області проведено державну реєстрацію речового права на вищевказане нерухоме майно на ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (по 1/2 частці у спільній власності) (номер запису про право власності за ОСОБА_7 : 28178681, номер запису про право власності за ОСОБА_4 : 28178801).
З копії матеріалів спадкової справи № 19/2022, що заведена після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_7 ) є спадкоємцем першої черги за законом на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в тому числі, на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008. У даній спадковій справі наявна інформація про те, що спадкоємцем першої черги за законом є чоловік спадкодавця – ОСОБА_3 
13 травня 2026 року та 21 липня 2026 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриленко А.М. винесено постанови про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/2 частині земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 після смерті ОСОБА_7 , оскільки згідно інформації з реєстру Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 має іншу площу, інше цільове призначення та зареєстрована за іншою особою.
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 лютого 2026 року, який міститься у матеріалах спадкової справи № 19/2022, що заведена після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_7 є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, дата державної реєстрації: 27.09.2018; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43287180 від 01.10.2018, Відділ економічного розвитку, інфраструктури та торгівлі Романівської районної державної адміністрації Житомирської області; документи подані для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину від 04.09.2012, видавник: державний нотаріус Баранівської нотаріальної контори.
01.04.2026, 14.04.2026 та 04.05.2026 адвокат Макаренко І.Я. звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з адвокатськими запитами щодо можливості внесення відомостей про земельну ділянку площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 на підставі відміток про визначення кадастрового номера земельної ділянки та про реєстрацію цієї земельної ділянки в Поземельній книзі, які вказані у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16.06.2003, у разі відмови у внесенні відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 до Державного земельного кадастру - повідомити про правові підстави зміни кадастрового номера 1821482000:01:000:0008 на кадастровий номер 1821482000:01:000:0089.
У листах від 06.04.2026, від 20.04.2026 та від 07.05.2026 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області вказано, що станом до 01.01.2013, відповідно до наявної у Відділі № 1 «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, Розділу № 1 «Записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб» по Гордіївській сільській раді Романівського району району Житомирської області, наявний запис щодо реєстрації та видачі державного акта на право власності від 08.05.2007, реєстраційний № 010720700007, серія ЯА № 122617 на іншу фізичну особу - ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008, площею 0,5456 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Гордіївка. Також зазначено, що станом до 01.01.2013, відповідно до наявної у Відділі № 1 «Книги № 2 записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадян Житомирської області Дзержинського району Гордіївської сільської ради» наявний запис щодо реєстрації та видачі державного акта на право власності від 16.06.2003, реєстраційний №188, серія ЖТ № 177938 на ОСОБА_6 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008, площею 3,47 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гордіївської сільської ради Дзержинського району Житомирської області. 
Додаткового у вищевказаних листах Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області вказано, що згідно відомостей Державного земельного кадастру наявна земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008, площею 0,5457 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (01.03), адреса земельної ділянки: Житомирська область, Романівський район, Гордіївська сільська рада, урочище Гаврилянка, яка була зареєстрована до 01.01.2013 та перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому режимі, в тому числі і відомості про власника та кадастровий номер. Зазначено, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, наявна земельна ділянка з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 площею 3,4658 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01), адреса земельної ділянки: Житомирська область Романівський район Гордіївська сільська рада, яка була зареєстрована до 01.01.2013, перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому режимі, на яку в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру надійшли відомості щодо права власності та відомості щодо права оренди. Виправлень по земельних ділянках за кадастровими номерами 1821482000:01:000:0008 та 1821482000:01:000:0089, в частині кадастрових номерів, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, не проводилось. 
До позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 додано, як зазначено представником позивачів, інформацію з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 площею 0,5457 га та з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 площею 3,4658 га з відомостями про власників цього нерухомого майна, згідно якої право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 зареєстровано за ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних частинах (по 1/2 частині земельної ділянки).
Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єктам можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Позовні вимоги у даній справі звернені до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, який, на думку представника позивачів, порушив права позивачів на володіння та розпорядження успадкованими ними частками земельної ділянки та наявністю перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Підставою визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 та за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/4 частині кожному земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , представник позивачів визначив допущення посадовими особами Держгеокадастру порушень, що виразилось у присвоєнні одного кадастрового номера різним земельним ділянкам та відсутність в Державному земельному кадастрі відомостей про підстави зміни кадастрового номера земельної ділянки належної позивачам.
Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
За положеннями статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Отже, правом на отримання спадщини наділені особи, визначені цивільним законодавством чи заповітом, які дотримались процедури отримання такої спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).
Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, є вимога про визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22, від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22, від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22, від 21 травня 2025 року у справі № 334/6336/22.
Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц).
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (частина перша, пункт 2 частина друга статті 76 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20).
Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16 червня 2003 року. Земельній ділянці було визначено кадастровий номер 1821482000:01:000:0008, площа її склала 3,4658 га. Земельна ділянка розташована на території Гордіївської сільської ради Дзержинського району Житомирської області (нині Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області).
Спадкоємці першої черги за законом – дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 в рівних частинах успадкували спадкове майно, на яке державним нотаріусом Баранівської нотаріальної контори видано два свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року. Спадкове майно складалося із земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 площею 3,4658 га. Спадкове майно належало спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16 червня 2003 року.
Згідно штампу «Позначка про визначення кадастрового номера земельної ділянки», яка міститься на звороті копії державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я « ОСОБА_6 » серії ЖТ № 177938 від 16 червня 2003 року, датою визначення кадастрового номера 1821482000:01:000:0089 є 25.03.2012, датою внесення відомостей до автоматизованої системи – 13.09.2012.
Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) (в редакції, чинній від 11.06.2003), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Частинами 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України (в редакції, чинній станом на 01.01.2013) встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.  Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У статті 202 ЗК України (в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) вказано, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України (у редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011), визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.
За змістом статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній від 28.08.2018), державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній від 04.06.2017), земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.
У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.
У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 202 ЗК України (в редакції до 01.01.2013), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749 затверджено Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці. Вказана Постанова набрала чинності одночасно з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, якою затверджено Порядок ведення Поземельної книги; Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Постанови набрали чинності з 01 січня 2011 року та 01 січня 2013 року втратили чинність.
Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (в редакції, чинній від 31.03.2012) зазначено, що цей Порядок визначає процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Пункт 4 (в редакції, чинній від 31.03.2012) передбачав, що книга записів відкривається та ведеться: у паперовому вигляді - територіальним органом Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - адміністратора автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), заповнюють бланки державних актів на
право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою з використанням автоматизованої системи та формують з її використанням аркуші Книги записів. Автоматизована система є інформаційною системою, що містить відомості про правовий режим земель, державну реєстрацію земельних ділянок, кадастрове зонування, кадастрові зйомки, бонітування ґрунтів, економічну оцінку земель, грошову оцінку земельних ділянок, а також відомості про кількісний облік земель та їх якість. Книга записів у паперовому вигляді зберігається у територіальному органі Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки. Пункт 10 (в редакції, чинній від 31.03.2012) передбачав, що записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі. Пункт 11 (в редакції, чинній від 31.03.2012) передбачав, що дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. Пункт 14 (в редакції, чинній від 31.03.2012) передбачав, що у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування». Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права
власності на земельну ділянку. 
Пункт 10 Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснюють територіальні органи Держземагентства протягом десяти робочих днів. Пункт 10.1 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що кадастровий номер земельної ділянки визначається за результатами складення документації із землеустрою до її погодження та прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (користування) в установленому порядку. Пункт 11 (в редакції, чинній від 05.08.2011), зокрема, передбачав, що для визначення кадастрового номера земельної ділянки замовник документації із землеустрою або уповноважена ним особа подає до територіального органу Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки: заяву про визначення кадастрового номера земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку або її власника, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копію документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб; документацію із землеустрою, яка містить документи, зазначені в підпунктах 4 і 5 пункту 9 цього Тимчасового порядку; файл обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (далі - обмінний файл), який складається на кожну земельну ділянку та оформлюється відповідно до вимог, установлених Держземагентством.  Посадова особа територіального органу Держземагентства присвоює зазначеній заяві та документації із землеустрою обліковий номер. Пункт 12 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що Територіальний орган Держземагентства протягом трьох робочих днів з дня надходження документів, визначених пунктом 11 цього Тимчасового порядку, перевіряє: документацію із землеустрою на відповідність умовам надання земельної ділянки щодо її цільового призначення, оцінки, кількісних та якісних характеристик згідно із дозволом на розроблення документації із землеустрою; дані обмінного файла - документації із землеустрою; дані про земельну ділянку - черговому кадастровому плану.  За результатами перевірки територіальний орган Держземагентства:  у разі відповідності даних, визначених абзацом першим цього пункту, визначає кадастровий номер земельної ділянки з урахуванням пунктів 8 і 9 цього Тимчасового порядку та вносить до обмінного файла відомості про кадастровий номер земельної ділянки;  складає в електронній (цифровій) формі з використанням автоматизованої системи протокол проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файла (далі - протокол проведення перевірки) в частині відповідності даних, визначених абзацом першим цього пункту;  передає до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - адміністратора автоматизованої системи обмінний файл та протокол проведення перевірки через засоби електрозв`язку. Пункт 14 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що Територіальний орган Держземагентства після отримання від адміністратора автоматизованої системи протоколу проведення перевірки:  1) у разі відсутності в протоколі проведення перевірки зауважень до документації із землеустрою та обмінного файла - не пізніше наступного робочого дня робить на титульному аркуші документації із землеустрою, матеріалах документації із землеустрою, що містять графічне зображення земельної ділянки, відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки, їх частин, обмежень, угідь позначку, в якій зазначаються кадастровий номер, дати його визначення та внесення відомостей до автоматизованої системи, прізвище та ініціали посадової особи, що зробила таку позначку, і ставиться її підпис. Виправлення у такій позначці не допускаються; 2) повертає у день звернення заявнику документацію із землеустрою та протокол проведення перевірки. У разі наявності зауважень до документації із землеустрою та обмінного файла документація із землеустрою повертається без позначки. Пункт 14.3 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що кадастровий номер присвоюється земельній ділянці після погодження документації із землеустрою та прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (користування) під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Поземельній книзі в установленому порядку.  Датою присвоєння кадастрового номера є дата відкриття Поземельної книги. Пункт 14.4 (в редакції, чинній від 05.08.2011) передбачав, що у разі коли під час погодження та затвердження документації із землеустрою виникла потреба у внесенні змін до відомостей про земельну ділянку, внесених до автоматизованої системи, визначений кадастровий номер анулюється. Анульований кадастровий номер не може бути присвоєний іншій земельній ділянці.  Повторне визначення кадастрового номера земельної ділянки із внесенням відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи здійснюється відповідно до пунктів 10-14.1 цього Тимчасового порядку.
Отже, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці проводиться після погодження документації із землеустрою та прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (користування). У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 01 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними. У разі потреби у внесенні змін до відомостей про земельну ділянку повторне визначення кадастрового номера земельної ділянки здійснювалося у відповідності з пунктом 14.4 Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці.
Таким чином, проставлення позначки (відмітки) про визначення кадастрового номеру земельної ділянки - 1821482000:01:000:0089 на державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16.06.2003 відповідає вимогам законодавства, чинного на момент проставлення такої позначки.
За змістом частин 1, 2, 6 статті 126 ЗК України (в редакції, чинній від 04.09.2012), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року № 439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку» затверджено Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, яким встановлено процедуру здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право приватної власності на землю, державному акті на право власності на землю, державному акті на право власності на земельну ділянку. Постанова набрала чинності з 15 травня 2009 року та 25 березня 2016 року втратила чинність.
Пункт 2 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку (в редакції, чинній від 06.08.2011) передбачав, що відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо. Пункт 3 (в редакції, чинній від 06.08.2011) передбачав, що нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку змісту, визначеного цим пунктом. Пункт 4 (в редакції, чинній від 06.08.2011) передбачав, що Територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї змісту, визначеного цим пунктом. Власник земельної ділянки подає для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку такі документи: а) державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку; б) цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за таким договором або свідоцтво про право на спадщину. 
Датою видачі державним нотаріусом Баранівської нотаріальної контори свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 є 04.09.2012. Датою визначення кадастрового номера 1821482000:01:000:0089 згідно штампу у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16.06.2003 є 25.03.2012, датою внесення відомостей до автоматизованої системи – 13.09.2012. Датою реєстрації в Поземельній книзі про перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 до спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_4 згідно штампу у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16.06.2003 є 10.10.2012.
Суд зауважує, що Поземельної книги у паперовому вигляді та/або Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та/або документації із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 1821482000:01:000:0008 та 1821482000:01:000:0089, матеріали даної справи не містять. Клопотань про витребування відповідних доказів (їх копій) учасниками справи та їх представниками протягом всього судового розгляду не заявлялося.
Згідно матеріалів справи право власності по 1/2 частині земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 зареєстроване за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних частинах 10.10.2012 (згідно з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку, що міститься на державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177938 від 16.06.2003) та 27.09.2018 (згідно з даними Поземельної книги з програмного забезпечення Державного земельного кадастру - номер запису про право власності за ОСОБА_7 : 28178681, номер запису про право власності за ОСОБА_4 : 28178801). 
Звертаючись до суду даним позовом, представник позивача просить визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089.
Однак, встановивши, що право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 зареєстроване за ОСОБА_4 , остання є співвласником земельної ділянки із вищевказаним кадастровим номером, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_4 .
Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .
Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що представник позивачів ОСОБА_3 та Сергєєвої Т.Ю. просить визнати за ними ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 за законом по 1/4 частині земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089.
Зі встановлених судом обставин вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала 1/2 частина земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089.
Спадкоємці першої черги за законом – чоловік ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 (позивачі у справі) прийняли спадщину на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 після смерті ОСОБА_7 , шляхом спільного проживання з останньою. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували після смерті ОСОБА_7 по 1/4 частин земельної ділянки на кожного (1/2 частина земельної ділянки для двох спадкоємців – по 1/4 частині кожному).
Постановами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавриленко А.М. від 13 травня 2026 року та від 21 липня 2026 року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/2 частині земельної ділянки площею 3,4658 га з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 після смерті ОСОБА_7 . 
Підставою для відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину по 1/2 частині земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008 є недотримання статей 46, 49 Закону України «Про нотаріат», статей 182, 392 ЦК України та пунктів 4.16, 4.18, 4.23 наказу Міністерства юстиції України «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - не підтвердження спадкоємцями складу спадкового майна (з документів, наданих спадкоємцями, та з інформації з реєстру Державного земельного кадастру існує розбіжність в кадастрових номерах земельної ділянки).
Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19).
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №303/6910/22 наголосив на тому, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, який має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справу нотаріальному порядку, і спадкове майно не змінило володільця на іншого спадкоємця (спадкоємців), у випадку з нерухомим спадковим майном - не зареєстроване за спадкоємцем (спадкоємцями) померлого на праві власності.
Зміст висновків Верховного Суду у наведених справах зводяться до того, що захист спадкових прав в судовому порядку відбувається тоді, коли оформити спадкові права в позасудовому порядку немає можливості, а саме: за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.
Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ініціював в інтересах останніх звернення до суду з даним позовом та просить визнати за ними ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 за законом по 1/4 частині земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, оскільки, на думку представника позивачів, приватний нотаріус відмовив у видачі нотаріальних документів (свідоцтв про право на спадщину) щодо спадкового майна – по 1/4 частині земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0008.
У справі встановлено, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із відповідною заявою про прийняття спадщини щодо 1/4 частини кожному земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089 після смерті ОСОБА_7 не зверталися, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо цього спадкового майна нотаріусом не виносилися.
Отже, звернення позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання за ними права власності по 1/4 частині спадкового майна – земельної ділянки з кадастровим номером 1821482000:01:000:0089, за вказаних обставин, у цій справі є передчасним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належить відмовити у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (адреса місцязнаходження: вул. Довженка, 45 м. Житомир, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 39765513) про визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), відмовити. 

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Ковальчук