КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
Справа №133/4977/25
07.07.2026 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого – судді Дем`янової Ж.М.,
за участі секретаря судового засідання – Бірюкової Т.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.
Позивач — ТОВ «ФК «ЄАПБ» — звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2782322 від 08.02.2024, укладеним між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позивач зазначає, що на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та витягу з реєстру боржників до нього перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17 000 грн, з яких 4 250 грн — основна сума боргу, 12 750 грн — заборгованість за відсотками. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором просить стягнути зазначену заборгованість.
Представник відповідача у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність факту надання кредитних коштів, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів їх перерахування на банківський рахунок відповідача. 
Також зазначив, що відповідач з 17.05.2022 проходить військову службу за мобілізацією, а тому в особливий період проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню. 
Крім того, представник відповідача вказав на відсутність належних доказів переходу до позивача права вимоги за договором факторингу.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що кредитний договір був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, який є належним електронним підписом, а відповідач особисто ініціював його укладення через вебсайт первісного кредитора. Позивач також вказав, що для застосування передбачених законом пільг щодо ненарахування процентів відповідач мав повідомити первісного кредитора про проходження військової служби та надати відповідні підтверджуючі документи. 
Крім того, позивач зазначив, що договір факторингу був чинним на момент відступлення права вимоги, оскільки відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 його дію було передбачено автоматично пролонговувати за відсутності заяв сторін про розірвання договору.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Судом визначено строки та порядок подання заяв по суті справи.
У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

13.05.2026 до суду надійшов відзив відповідача, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів та завершення платіжної операції. Також відповідач зазначив, що з 17.05.2022 проходить військову службу за мобілізацією, на підтвердження чого надав посвідчення учасника бойових дій, військовий квиток та довідку територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим вважає, що в особливий період проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню. Крім того, заявив про понесення витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 10 000 грн.
14.05.2026 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив доводи відповідача, зазначивши, що кредитний договір був належним чином укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, а відповідач добровільно погодився з його умовами та отримав кредитні кошти. Позивач також вказав, що проценти нараховувалися відповідно до умов договору, вимоги про стягнення штрафних санкцій не заявляються, а пільги, передбачені для військовослужбовців, не можуть бути застосовані через ненадання відповідачем первісному кредитору підтвердних документів. Крім того, позивач наполягав на законності переходу до нього права вимоги за договором факторингу та заявив клопотання про витребування від АТ «Універсал Банк» інформації щодо належності відповідачу банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти, а також підтвердження їх зарахування 08.02.2024.
Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявних доказів достатньо для вирішення спору по суті без витребування додаткових доказів та без відкладення розгляду справи. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
З огляду на неявку сторін, їх належне повідомлення про судове засідання та достатність наявних у справі доказів, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників та ухвалити рішення на підставі матеріалів справи.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 08.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2782322 в електронній формі.
Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у сумі 4 250,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за фіксованою ставкою 2,5 % на день (пункти 2.1–2.3 договору).
Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що, підписуючи договір, позичальник підтвердив ознайомлення з інформацією про кредитодавця, умовами кредитування, Правилами надання коштів у кредит, розміщеними на офіційному вебсайті кредитодавця, а також підтвердив, що зміст договору, обсяг прав та обов`язків сторін і правові наслідки його укладення є йому зрозумілими.
Згідно з пунктом 20 кредитного договору договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Судом також встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого клієнт відступає фактору права грошової вимоги до боржників, визначених у відповідних реєстрах боржників, а фактор набуває статусу нового кредитора після підписання сторонами акта приймання-передачі відповідного реєстру боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 до договору факторингу № 14/06/21 право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Розмір заборгованості, зазначений у реєстрі, становить 17 000,00 грн, з яких 4 250,00 грн — основна сума боргу, 12 750,00 грн — заборгованість за процентами.
На підтвердження факту видачі кредитних коштів судом досліджено інформацію АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», відповідно до якої платіжна картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , а 08.02.2024 на зазначений картковий рахунок було зараховано 4 250,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до військового квитка та довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідач був мобілізований на військову службу 17.05.2022 та з 30.05.2022 по день звернення позивача до суду проходить військову службу за мобілізацією в умовах особливого періоду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які пов`язані з укладенням кредитного договору, наданням позичальнику грошових коштів, переходом права вимоги до нового кредитора на підставі договору факторингу, а також виконанням відповідачем обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Одночасно судом встановлено обставину проходження відповідачем військової служби під час особливого періоду, яка має значення для правильного вирішення спору щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитом.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Як вже було встановлено судом, кредитні договори у справі, що підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразових ідентифікаторів, який були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, що повністю узгоджується із процедурою укладення кредитного договору, визначеною Законом України «Про електронну комерцію».
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до статей 12, 13, 76–81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні матеріалів справи.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 08.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2782322 в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Умовами договору сторони погодили всі його істотні умови, зокрема суму кредиту в розмірі 4250 грн, строк користування кредитом — 30 днів та фіксовану процентну ставку 2,5 % на день.
Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомився з інформацією про кредитодавця, умовами договору та Правилами надання коштів у кредит, розміщеними на офіційному вебсайті кредитодавця, а також погодився з усіма істотними умовами договору. Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності волевиявлення на укладення кредитного договору або недотримання його форми спростовуються змістом самого договору та матеріалами справи.
Доводи відповідача про відсутність належних доказів фактичного отримання кредитних коштів також не знайшли свого підтвердження.
На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» надало інформацію, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , на яку 08.02.2024 було зараховано грошові кошти у сумі 4250 грн. Отже, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджений належними та допустимими доказами, а тому відповідні заперечення відповідача суд відхиляє.
Суд також не приймає доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги до позивача.
Матеріали справи містять договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також витяг з Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором відповідача на загальну суму 17000 грн. Зазначені документи підтверджують набуття позивачем статусу нового кредитора у порядку, визначеному статтями 512, 514 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За приписами статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент їх переходу.
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та набуття позивачем права вимоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неповернутої суми основного боргу.
Разом із тим суд погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитом.
Судом установлено, що відповідач з 17.05.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 , посвідченням учасника бойових дій та довідкою територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Отже, на момент укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин відповідач проходив військову службу під час особливого періоду.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, а також іншим військовослужбовцям, які беруть або брали участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час дії особливого періоду, не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом, крім кредитних договорів щодо придбання житла та/або автомобіля.
Відповідно до пункту 13 статті 14 зазначеного Закону особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються відповідні посвідчення.
Разом із тим аналіз положень статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчить про те, що право на отримання пільг, визначених пунктами 1–12 цієї статті, пов`язане з наявністю відповідного статусу та посвідчення. Натомість пункт 15 статті 14 є самостійною нормою, яка не ставить застосування передбачених нею гарантій у залежність від наявності у військовослужбовця статусу учасника бойових дій чи іншого спеціального посвідчення. Дія цієї норми поширюється на всіх військовослужбовців, які відповідають визначеним законом умовам.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 зазначено, що для підтвердження права на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», мобілізований позичальник має надати військовий квиток із відповідними службовими відмітками або довідку про призов на військову службу, видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки чи військовою частиною.
У даній справі відповідачем надано військовий квиток із відміткою про призов на військову службу 17 травня 2022 року та довідку територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проходження військової служби, а тому суд вважає доведеним право відповідача на застосування пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд відхиляє доводи позивача про те, що для застосування зазначеної пільги відповідач повинен був попередньо повідомити первісного кредитора про проходження військової служби та надати йому підтвердні документи. Зміст пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не ставить виникнення права на звільнення від нарахування процентів у залежність від звернення військовослужбовця до кредитора. При вирішенні спору суд оцінює наявність передбачених законом юридичних фактів, які підтверджуються належними доказами, а не факт повідомлення кредитора. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.
З наданої позивачем довідки про стан заборгованості вбачається, що відповідач не повернув отримані кредитні кошти у сумі 4250 грн, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.
Водночас вимоги про стягнення 12750 грн процентів задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як військовослужбовець відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від нарахування та сплати процентів за користування кредитом.
За таких обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача лише основної суми заборгованості за кредитним договором № 2782322 від 08.02.2024 у розмірі 4250 грн, а в іншій частині позову слід відмовити.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3028 грн. З огляду на часткове задоволення позову (25 % заявлених вимог) сума судового збору, яка підлягає, становить 757 грн.
У зв`язку з цим судовий збір у розмірі 757 грн підлягає стягненню з відповідача.
Щодо заявленої відповідачем у відзиві вимоги про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за умови їх належного підтвердження.
Для вирішення питання про розподіл таких витрат сторона повинна надати докази їх фактичного понесення, зокрема договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують оплату послуг адвоката або виникнення обов`язку щодо їх оплати, детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розрахунок витраченого часу та вартості таких послуг.
У відзиві відповідач лише зазначив орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу — 10 000,00 грн, однак до матеріалів справи не надав договору про надання правничої допомоги, доказів сплати або виникнення обов`язку сплатити відповідний гонорар, детального опису виконаних адвокатом робіт та інших документів, які б підтверджували фактичний розмір понесених судових витрат.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлена вимога про розподіл витрат на професійну правничу допомогу є недоведеною, а тому підстав для їх стягнення не вбачається.
На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 512, 514, 526, 639, 1046, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст. 141, 263-265, 267, 279 ЦПК України, суд,-
ухвалив
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2782322 від 08.02.2024 у розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, що складається із заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту).
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2, код ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення виготовлено 08.07.2026.

Суддя Жанна ДЕМ`ЯНОВА