ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13229/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
розглянув у письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і Партнери» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон»
до: (1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і Партнери»; (2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Патріот»
про визнання недійсним договору
ВСТАНОВИВ:
Верховний Суд постановою від 01.07.2026 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» (далі - ТОВ «ВКП «Автофургон», позивач) залишив без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 залишив без змін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерон і Партнери» (далі - ТОВ «Нерон і Партнери», відповідач) у відзиві на касаційну скаргу зазначило, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції та надало детальний опис і докази понесення таких витрат в сумі 35 000 грн.
06.07.2026 до Верховного Суду надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 35 000 грн.
13.07.2026 позивач подав заперечення на вказану заяву відповідача. Вказує про те, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав:
- відповідач у порушення вимог частини 8 статті 129 ГПК України не зробив заяву до закінчення судових дебатів;
- договір від 17.07.2024 № 47-24 про надання правової допомоги не міг бути підписаний директором відповідача Ткачук А.С., так як остання перебуває за кордоном з 19.05.2024 і станом на 17.07.2024 в Україні не знаходилась, що свідчить про відсутність документального підтвердження надання правової допомоги;
- перелічені в акті наданих послуг від 03.07.2026 № 19 види виконаних адвокатом робіт/послуг не відповідають вимогам закону, а тому заявлені на їх відшкодування витрати не підлягають компенсації позивачем. Так, послуги з аналізу касаційної скарги (7 500 грн), визначення судової стратегії (5 000 грн) мають організаційний характер, є складовими підготовки процесуального документа - відзиву та окремо не можуть бути віднесені до правової допомоги; витрати за підготовку відзиву на касаційну скаргу в сумі 20 000 грн є завищеними та неспівмірними у розумінні статті 126 ГПК України, оскільки справа на стадії касаційного перегляду не передбачала дослідження нових доказів чи встановлення нових фактичних обставин, а правова позиція сторін була сформована ще під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
Дослідивши наведені у заяві доводи та заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин 1- 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До ухвалення Верховним Судом постанови від 01.07.2026 відповідач у поданому відзиві на касаційну скаргу заявив про те, що очікує понести судові витрати у суді касаційної інстанції, які згідно з поданим останнім 28.06.2026 детальним описом робіт та поданими доказами у підтвердження таких витрат становлять 35 000 грн.
Отже, заявник дотримався вимог пункту 2 частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання відповідної заяви, а протилежні доводи позивача колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Також не заслуговують на увагу посилання позивача на неможливість підписання договору про надання правничої допомоги директором відповідача, оскільки такі твердження ґрунтуються на особистих припущеннях позивача, а сама по собі фізична відсутність особи на території України не виключає можливості особистого підписання нею документів. 
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового покладання витрат відповідача на професійну правничу допомогу на позивача, з огляду на таке.
17.07.2024 між ТОВ «Нерон і Партнери» (клієнт) та Адвокатським бюро «Вадима Сологуба» (адвокат) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 47-24 (далі - договір), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного законодавства приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, консультації, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, викладених у договорі, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені адвокатом витрати у зв`язку з виконанням даного договору (пункт 1.1).
На підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору адвокатом складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку клієнту (пункт 4.3 договору).
Додатковою угодою від 19.05.2026 № 17 до договору сторони внесли доповнення до пункту 4.1 договору, а саме: за правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт сплачує адвокату гонорар в наступному порядку: 35 000 грн - надання правової допомоги у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду у справі №910/13229/24 за касаційною скаргою ТОВ «ВКП «Автофургон» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025.
Представництво інтересів ТОВ «Нерон і Партнери» у суді касаційної інстанції здійснював адвокат Сологуб В. Л. на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 30.06.2025 серії АА № 1167615. 
Відповідно до акта надання послуг від 21.05.2026 № 18 на виконання договору адвокат Сологуб В. Л. виконав наступні роботи (надав послуги): аналіз касаційної скарги ТОВ «ВКП «Автофургон» (3 год.) - 7 500 грн; визначення судової стратегії у справі № 910/13229/24 за касаційною скаргою ТОВ «ВКП «Автофургон» (3 год) - 7 500 грн; підготовка відзиву на касаційну скаргу у справі № 910/13229/24 (8 год.) - 20 000 грн. Загальна вартість робіт (послуг) склала 35 000 грн.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) у подібних правовідносинах:
"Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".
Згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження судових витрат докази мають окремо та в сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Колегія суддів частково погоджується із доводами позивача про те, що заявлена до стягнення вартість правничих послуг є завищеною та неспівмірною. 
Так, у наданому відповідачем акті надання послуг від 21.05.2026 № 18 зазначено окремо такі види робіт: аналіз касаційної скарги ТОВ «ВКП «Автофургон», визначення судової стратегії у справі № 910/13229/24 за касаційною скаргою ТОВ «ВКП «Автофургон». На переконання колегії суддів вказані види послуг, які зазначені відповідачем окремо, є одним і тим же видом послуг та охоплюються таким видом як «підготовка відзиву на касаційну скаргу» (постанова Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/17228/19). 
При цьому Суд враховує представництво інтересів позивача Адвокатським бюро «Вадима Сологуба» та безпосередньо адвокатом Сологубом В.Л. починаючи з суду першої інстанції, предмет та складність цієї справи. Так, правова позиція відповідача під час розгляду справи судами попередніх інстанцій була сталою і не зазнавала змін протягом її розгляду у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, цей же адвокат Адвокатського бюро «Вадима Сологуба» надавав правову допомогу у судах попередніх інстанцій і був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.
Отже, врахувавши результати розгляду справи у суді касаційної інстанції, дослідивши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а також надані заявником документи, беручи до уваги те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, Суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, у сумі 10 000 грн, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції. 
Натомість у іншій частині вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 301, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і Партнери» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 30, оф. 15; ідентифікаційний код 34612238) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і Партнери» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, оф. 501; ідентифікаційний код 36351411) 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції. 
У задоволенні іншої частини вимог зазначеної заяви відмовити.
3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І.С.
Судді Берднік І.С.
Зуєв В.А.