КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України
Справа №133/4932/25

21.07.2026 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді Дем`янової Ж.М.
за участі:
секретаря судового засідання: Бірюкової Т.П.
представника позивача, адвоката Пилипчука В.О.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача, адвоката Голівського В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Козятин позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
встановив:
До суду 30.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди
Стислий виклад позицій учасників справи.
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 06 липня 2019 року співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «8А Гвардійська 77», головою якого обрано матір позивача – ОСОБА_3 .
01 вересня 2025 року відбулися перевибори голови ОСББ, за результатами яких головою об`єднання обрано Загранюк Віру Макарівну.
Позивач зазначав, що між його сім`єю та відповідачкою склалися неприязні відносини, у зв`язку з чим остання, на його думку, з метою дискредитації його та матері, приниження їх честі, гідності та ділової репутації, 24 жовтня 2025 року опублікувала у групі «Захисників України 77» у застосунку Viber повідомлення, в якому звинуватила їх у зловживаннях, шахрайських діях та привласненні коштів ОСББ під час перебування матері позивача на посаді голови ОСББ, що, за твердженням позивача, викликало численні негативні коментарі на їхню адресу.
Крім того, позивач зазначав, що 12 грудня 2025 року відповідачка направила на ім`я начальника локомотивного депо станції Козятин-1 Загоруйка Миколи Юрійовича лист, у якому повідомила, що колишня голова ОСББ ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_2 , який працює помічником машиніста локомотивного депо, незаконно здавали незаселену квартиру в оренду, привласнювали кошти від орендної плати у сумі 2500 грн щомісячно, а також зазначила, що одним з орендарів був машиніст локомотивного депо ОСОБА_4 , який нібито викрав із квартири меблі.
У зв`язку з цим відповідачка просила керівництво підприємства вплинути на позивача для повернення коштів, а на ОСОБА_5 – для повернення меблів.
Позивач стверджував, що з моменту створення ОСББ жодних організаційно-розпорядчих функцій не виконував, здачею квартир в оренду не займався, коштів від такої діяльності не отримував та не привласнював. 
Разом з тим, унаслідок поширення відповідачкою зазначеної інформації був викликаний до керівництва локомотивного депо, де змушений був надавати пояснення та спростовувати викладені щодо нього відомості з метою відновлення своєї репутації перед керівництвом і працівниками підприємства.
На думку позивача, поширення зазначеної інформації у Viber-групі «Захисників України 77» та направлення листа за місцем його роботи порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, а також містить недостовірні відомості, які не відповідають дійсності.
Посилаючись на положення статей 277, 297 Цивільного кодексу України, а також на постанову Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачкою 24 жовтня 2025 року у Viber-групі «Захисників України 77» та в листі від 12 грудня 2025 року на ім`я начальника локомотивного депо станції Козятин щодо незаконної здачі ним житла в оренду та привласнення коштів ОСББ «8А Гвардійська 77», як таку, що порушує його особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію, а також стягнути з відповідачки на його користь 100 000 грн моральної шкоди, судовий збір у сумі 4 239,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Представник відповідача ОСОБА_1  подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
У відзиві зазначив, що позивач не довів наявності всіх елементів юридичного складу правопорушення, необхідних для захисту честі, гідності та ділової репутації, зокрема не надав належних і допустимих доказів поширення саме відповідачкою недостовірної інформації, а також порушення внаслідок цього його особистих немайнових прав.
Посилаючись на положення Закону України «Про інформацію», статей 12, 81, 100 ЦПК України та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, відповідачка зазначила, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт поширення відповідачем недостовірної інформації та порушення нею його прав.
Зазначила, що надані позивачем скріншоти повідомлень із застосунку Viber не є належними доказами, оскільки не дають можливості встановити адресатів повідомлення, осіб, які входять до групи «Захисників України 77», а також не дозволяють ідентифікувати особу користувача, зареєстрованого під ім`ям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », саме як ОСОБА_1 . 
Крім того, на його думку, зміст допису не містить відомостей, які б беззаперечно свідчили, що інформація стосується саме позивача, а текст, наведений у позовній заяві, не є тотожним тексту, відображеному на долучених до позову скріншотах.
Також відповідачка вказала, що поширена інформація є оціночними судженнями, відображає її власну оцінку певних обставин та не містить фактичних тверджень, які можуть бути перевірені на відповідність дійсності. 
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20 та від 05 квітня 2023 року у справі № 760/23818/20, зазначила, що оціночні судження не підлягають спростуванню та не можуть бути підставою для цивільно-правової відповідальності.
Крім того, відповідачка заперечила доводи позивача щодо направлення нею листа за місцем його роботи. Зазначила, що звернення від 12 грудня 2025 року було колективним зверненням правління ОСББ та підписане не лише нею, а й іншими членами правління ОСББ, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На її думку, у зв`язку з цим є незрозумілим, чому позов пред`явлено виключно до неї.
Також зазначив, що позивач не надав жодних доказів того, що зазначене колективне звернення було розглянуте керівництвом локомотивного депо, а також доказів настання для нього будь-яких негативних наслідків у зв`язку з його направленням.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди представник відповідачки вказав, що позивач не довів факту її заподіяння, причинного зв`язку між її діями та заявленими негативними наслідками, а визначений розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн є необґрунтованим, неспівмірним та не відповідає принципам розумності, справедливості і виваженості.
У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
До суду 02 квітня 2026 року надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 14.04.2026 підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.
До суду 25 травня 2026 року надійшли заперечення представника позивача, адвоката Голівського В.В., щодо витрат на правничу допомогу
До суду 03 червня 2026 року від представника позивача, адвоката Голівського В.В., надійшло клопотання про доручення доказів.
Інших заяв, клопотань, відводів чи процесуальних питань, які потребували вирішення судом, від учасників справи не надходило.
Встановлені судом обставини.
Судом встановлено, що 06 липня 2019 року співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «8А Гвардійська 77», головою якого обрано Чирву Надію Михайлівну, матір позивача.
01 вересня 2025 року відбулися загальні збори співвласників ОСББ, за результатами яких головою правління ОСББ «8А Гвардійська 77» обрано ОСОБА_1 .
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем, членами його сім`ї та відповідачкою склалися конфліктні відносини.
24 жовтня 2025 року у групі «Захисників України 77» месенджера Viber було розміщено повідомлення від користувача з ім`ям « ОСОБА_10 ». 
У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що саме вона опублікувала зазначене повідомлення у спільній групі ОСББ, до складу якої входить близько 20 учасників.
Зі змісту публікації вбачається, що відповідачка повідомила учасників групи про, на її думку, неналежну діяльність колишньої голови ОСББ ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_2 , зокрема зазначила, що вони нібито поселили сторонніх осіб до квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала на балансі ОСББ, отримували від квартирантів орендну плату у розмірі 2500 грн щомісяця, привласнювали ці кошти, не спрямовуючи їх на погашення заборгованості за квартирою, а також висловила твердження про заволодіння ними грошовими коштами мешканців будинку. 
Крім того, у публікації зазначено, що один із квартирантів нібито виніс із квартири майно, а також містяться висловлювання про нечесність, несправедливість та наживу колишнього керівництва ОСББ за рахунок співвласників будинку, із закликом до мешканців висловити свою думку щодо викладених обставин.
На підтвердження зазначених обставин позивачем надано паперові копії скріншотів відповідних повідомлень із месенджера Viber.
Також судом встановлено, що 12 грудня 2025 року до начальника локомотивного депо станції Козятин-1 Загоруйка Миколи Юрійовича було направлено колективне звернення, підписане головою та членами правління ОСББ «8А Гвардійська 77» ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
У зазначеному зверненні повідомлялося, що колишня голова ОСББ ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_2 , який працює помічником машиніста локомотивного депо, нібито здавали незаселену квартиру в оренду, отримували кошти від її здачі, а також що одним із орендарів був працівник локомотивного депо ОСОБА_4 , який, за твердженням авторів звернення, заволодів майном, що перебувало у квартирі. 
У зверненні містилося прохання до керівництва локомотивного депо вжити відповідних заходів реагування щодо зазначених осіб.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є членом правління ОСББ «8А Гвардійська 77». Підтвердила наявність конфліктних відносин між позивачем та відповідачкою. Також зазначила, що у квартирі АДРЕСА_2 під час перебування ОСОБА_3 на посаді голови ОСББ проживали сторонні особи, які не були її власниками, при цьому правові підстави їх проживання їй невідомі. 
Свідок повідомила, що ключі від зазначеної квартири були передані новообраному голові правління ОСББ, а на час розгляду справи квартира є вільною. 
Крім того, свідок підтвердила, що рішення про направлення звернення до керівництва локомотивного депо було прийнято колегіально правлінням ОСББ.
Вважаючи відомості, поширені у повідомленні в месенджері Viber та у колективному зверненні до начальника локомотивного депо, недостовірними, такими, що порушують його честь, гідність та ділову репутацію, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Таким чином, предметом спору є наявність правових підстав для захисту честі, гідності та ділової репутації позивача шляхом визнання поширеної інформації недостовірною, встановлення факту її поширення саме відповідачкою, а також вирішення питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Оцінивши доводи учасників справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та надавши їм оцінку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Статтями 3, 21, 28 та 32 Конституції України гарантовано повагу до честі й гідності людини, право на судовий захист, а також право кожного спростовувати недостовірну інформацію про себе і вимагати відшкодування шкоди, завданої її поширенням.
Згідно зі статтями 201, 275, 297, 299 ЦК України честь, гідність та ділова репутація фізичної особи є особистими немайновими благами, які охороняються законом, а фізична особа має право на їх судовий захист.
Частиною першою статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь та на спростування такої інформації.
Водночас статтею 34 Конституції України та статтею 30 Закону України «Про інформацію» гарантовано право кожного на свободу думки і слова та вільне вираження своїх поглядів. 
Оціночні судження, які не містять фактичних даних, не підлягають доведенню їх правдивості та не можуть бути предметом спростування.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, який є підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації; те, що така інформація стосується позивача; її недостовірність; а також порушення нею особистих немайнових прав позивача.
Під поширенням інформації слід розуміти доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб, у тому числі шляхом повідомлення в електронних мережах чи викладення у зверненнях, листах або інших документах.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2025 року у групі «Захисників України 77» месенджера Viber було розміщено повідомлення від користувача з ім`ям « ОСОБА_10 ». 
У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що саме вона здійснила публікацію зазначеного повідомлення у спільній групі ОСББ, до якої входило близько двадцяти учасників. Таким чином, факт поширення інформації відповідачкою шляхом доведення її до відома інших осіб суд вважає доведеним.
Крім того, судом встановлено, що 12 грудня 2025 року до начальника локомотивного депо станції Козятин-1 було направлено колективне звернення, підписане п`ятьма членами правління ОСББ «8А Гвардійська 77», у тому числі відповідачкою.
Зі змісту публікації у Viber та зазначеного колективного звернення вбачається, що наведена інформація безпосередньо стосується позивача ОСОБА_2 , оскільки він прямо згадується як особа, яка нібито разом із матір`ю здійснювала незаконну здачу квартири в оренду та отримувала кошти від її використання.
Разом із тим, аналізуючи зміст поширеної інформації, суд дійшов висновку, що вона містить як оціночні судження щодо діяльності колишнього керівництва ОСББ, так і окремі твердження про конкретні обставини, а саме щодо проживання сторонніх осіб у квартирі АДРЕСА_2 , отримання коштів за користування нею та непогашення заборгованості за квартирою.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Саме позивач у справах цієї категорії повинен довести не лише факт поширення інформації та те, що вона стосується саме його, а й її недостовірність та факт порушення поширенням цієї інформації його особистих немайнових прав.
Факт поширення відповідачкою повідомлення у групі Viber судом встановлено, однак сам по собі факт поширення інформації не є достатньою підставою для задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_7 підтвердила факт проживання у квартирі АДРЕСА_2 сторонніх осіб, які не були її власниками, а також факт передачі ключів від зазначеної квартири новообраному голові ОСББ. 
При цьому свідок зазначила, що правові підстави проживання цих осіб їй невідомі.
Разом із тим позивач не надав належних та допустимих доказів, які б беззаперечно спростовували поширені відповідачкою відомості щодо проживання сторонніх осіб у квартирі, отримання коштів від її використання або свідчили про повну недостовірність викладених обставин.
Суд також враховує процесуальну поведінку позивача під час розгляду справи. 
Незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце судових засідань, позивач у судові засідання не з`явився, особистих пояснень щодо обставин справи суду не надав. 
Крім того, представником позивача було заявлено про відмову від допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , показання яких могли мати істотне значення для встановлення обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, зокрема щодо використання квартири АДРЕСА_2 , проживання у ній сторонніх осіб, отримання коштів за її використання та інших спірних обставин.
Суд зазначає, що відповідно до принципу змагальності не вправі збирати докази замість сторін або усувати наслідки невиконання ними процесуального обов`язку щодо доказування. 
Тому ненадання позивачем належних доказів не може бути компенсоване припущеннями суду.
Крім того, суд враховує, що звернення від 12 грудня 2025 року є колективним зверненням, підписаним п`ятьма членами правління ОСББ, а не одноособовим листом відповідачки. Водночас позов пред`явлено лише до ОСОБА_1 , тоді як інші особи, які також підписали зазначене звернення, до участі у справі як співвідповідачі не залучені.
Посилання позивача на те, що внаслідок поширення зазначеної інформації було порушено його честь, гідність та ділову репутацію, також не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів застосування до позивача будь-яких заходів дисциплінарного впливу за місцем роботи, погіршення його службового становища або інших негативних наслідків, які б свідчили про порушення його особистих немайнових прав.
Оцінивши всі подані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що хоча факт поширення відповідачкою інформації у групі Viber встановлений, позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами недостовірності поширених відомостей, а також не довів порушення ними його особистих немайнових прав та настання негативних наслідків для його честі, гідності чи ділової репутації.
Таким чином, у справі відсутня сукупність усіх юридичних фактів, необхідних для застосування способу захисту, передбаченого статтею 277 ЦК України, а тому підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, її спростування та захисту честі, гідності й ділової репутації позивача відсутні.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, вона також не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 3, 21, 28, 32, 34, 68 Конституції України, статтями 201, 275, 277, 297, 299, 1167 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273 ЦПК України, суд,
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди – відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 адреса АДРЕСА_4 .

Суддя Жанна ДЕМ`ЯНОВА