Справа № 749/1796/25
Номер провадження 2-а/749/4/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року місто Сновськ

Сновський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді  Чигвінцева М.С.
за участю секретаря Михалевич М.В.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача Хоминської Л.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ адміністративну справу №749/1796/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою серії ЕНА № 6226795 від 26.11.2025 винесену старшим сержантом ВП № 2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Демченка Віталієм Дмитровичем його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і призначено штраф у розмірі 425 грн. З даною постановою він не згодний, вважає, що вона є незаконною та підлягає скасуванню.
Зазначив, що 26.11.2025 о 10-58 год. в м. Сновськ по вул. Сновська, 42, він керував транспортним засобом ИЖ-56, державний номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівником поліції, який підійшов і попросив пред`явити документи. Позивач не погодився з такими діями працівника поліції і просив поліцейського вказати конкретний пункт ПДР та пункт статті 35 Закону України «Про національну поліцію», порушення яких стало підставою для зупинки. Як наслідок, позивача затримано та доставлено для відділення поліції для з`ясування особи. 
12.01.2026 року від представника ГУНП в Чернігівській області до суду надійшов відзив на вищевказану позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що постанова щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення ґрунтується на нормах діючого законодавства та скасуванню не підлягає. Вина позивача в інкримінованому адміністративному правопорушенні підтверджується самою постановою та відеозаписами. Крім того, ОСОБА_1 було зупинено не безпідставно, а на підставах п. 31.4.7 ПДР, за порушення правил експлуатації транспортного засобу, а саме відсутність бризковика.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача – адвокат Хоминська Л.С., до суду надала заяву у якій просила справу розглянути без позивача та просила долучити до матеріалів справи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду № 748/1234/25 від 21 січня 2026 року, як практику в даній категорії справ. Позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача до суду не з`явився, у своєму відзиві просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. 
Судом встановлено, що предметом оскарження у даній справі є постанова серія ЕНА № 6226795 від 26.11.2025 у справі за ч.1 ст.126 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень.
Частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Слід також зазначити, що за положеннями частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.
Відповідно до норм статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання, перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Згідно змісту частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування, розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Так, із системного аналізу наведених положень нормативно-правових актів вбачається, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними.
Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі №161/7068/16-а.
Відповідно положень частини першої статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, частиною першою статті 126 КУпАП, встановлена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб.
Так, представник відповідача наполягає, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП, оскільки не пред`явив на вимогу інспектора необхідні документи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб), про що зафіксовано у наданих відповідачем відеодоказах.
Крім того, судом встановлено, що з дослідженого відеозапису, доданого до відзиву відповідачем, не вбачається зупинка транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 , оскільки відеозапис починається з того як працівник поліції підходить до транспортного засобу який був припаркований на краю проїзної частини на якому сидів позивач, підійшовши до транспортного засобу, працівник поліції представився та попросив надати для перевірки документи, на що позивач попросив працівника поліції повідомити йому причину зупинки на що працівник поліції відповів: «відпрацювання». 
Надалі працівник поліції запропонував позивачу ОСОБА_1 проїхати з ним до відділення поліції для встановлення особи та розгляду справи про адміністративне правопорушення на що позивач погодився.
Таким чином суд, здійснивши аналіз долученого до матеріалів справи диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського констатує, що з нього не вбачається фіксування факту керування транспортним засобом позивачем.
Суд зазначає, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимагання працівником поліції пред`явлення документів.
Так, відсутність факту порушення виключає обов`язок водія виконувати вимогу інспектора, а складені на підставі незаконної зупинки документи не можуть уважатися допустимими доказами вини.
Зважаючи на те, що Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до позивача про пред`явлення посвідчення водія, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6226795 від 26.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.126 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 40108651, місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 74) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       М.С. Чигвінцев