20.08.26
22-ц/812/1977/26
Провадження №22-ц/812/1977/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року м. Миколаїв 
справа № 945/597/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М.,
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за позовом
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 
про стягнення аліментів на утримання батька
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Лопіною О.О., 08 липня 2026 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У березні 2026 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначав, що він є пенсіонером за віком, за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та йому протипоказані фізичні навантаження. Єдине джерело доходу це пенсія. Він проживає з дружиною, яка є особою з інвалідністю І групи та пенсіонеркою за віком. Їх син ОСОБА_2 , в даний час мобілізований до ЗСУ і бере участь у бойових діях, однак не допомагає їм. Враховуючи їх стан здоров`я, відсутність необхідної матеріальної, моральної та фізичної допомоги, позивач просив стягнути аліменти на його утримання у розмірі 20 відсотків заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 12 березня 2026 року довічно.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісяця, починаючи стягнення з 12 березня 2026 року довічно. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції не встановив матеріальне становище сім`ї відповідача, зокрема, такі факти як розмір щомісячного доходу відповідача та його дружини. Визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 2000 грн не взяв до уваги економічний стан у країні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві зазначав, що сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року № 301/160/17). 
З 1 січня 2026 року загальний прожитковий мінімум в Україні становить 3209 грн, з різними показниками для дітей, працездатних та непрацездатних осіб. Для осіб, які втратили працездатність (пенсіонери): 2 595 грн. Позивач отримує пенсію у розмірі 4 752 грн 24 коп., що перевищує законодавчо встановлений прожитковий мінімум для пенсіонерів.
Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що донька позивача ОСОБА_3 систематично надає грошову допомогу позивачу та своїй матері.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 4).
Згідно з витягу з постанови ЛКК №180/1604 від 10 вересня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги у помірному обсязі, протипоказані тяжкі фізичні навантаження (а. с. 15).
Відповідно до довідки про доходи № 4051 0707 0205 2056, яка видана ОСОБА_1 , він перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва в Миколаївській області і отримує пенсію за віком, за лютий 2025 року розмір пенсії складає 4 752 грн 24 коп (а. с. 19).
Отже позивач по справі досяг пенсійного віку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Отже, позивач є непрацездатною особою та через свій похилий вік та стан здоров`я потребує матеріальної допомоги.
Відповідач не надає позивачу такої допомоги у добровільному порядку.
Згідно відповіді № 2522177 від 27 березня 2026 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, розмір виплаченого в/ч А ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2026 року по 2 квартал 2026 року (а саме за січень 2026 року) складає 50811 гривень.
Судом встановлено, що відповідач на своєму утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина відповідача ОСОБА_5 має низку захворювань, а тому потребує лікування.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивач з дружиною мають доньку працездатного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка хоча й проживає окремо, проте надає батькам матеріальну допомогу , про що свідчать копії чеків грошових переказів Western Union (а.с.91-115).
Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
З матеріалів справи не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції  дійшов вірного висновку про те, що позивач є непрацездатною особою, яка потребує матеріальної допомоги через свій похилий вік та стан здоров`я. Майна, яке б приносило дохід, позивач не має.
Разом з тим, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанцій не звернув належної уваги на те, що позивач просив стягнути аліменти на його утримання у частці від доходу позивача, а саме 20%, тобто 1/5 частину заробітку.
Відповідно до діючого законодавства правом вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі) наділений винятково стягувач аліментів. Суд позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів.
Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені положення закону та дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
З огляду на викладене, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача,
можливості одержання позивачем утримання від інших дітей, а саме, доньки  ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині  визначення способу та розміру аліментів на утримання батька слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи стягнення з 12 березня 2026 року та довічно.
Посилання позивача на те, що його дружина є інвалідом першої групи та також потребує матеріальної допомоги , не може бути враховано при визначенні розміру аліментів на його утримання, оскільки його дружина не позбавлена можливості звернутися до суду з самостійними вимогами про стягнення аліментів на її утримання.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2026 року в частині визначення способу та розміру аліментів на утримання батька змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи стягнення з 12 березня 2026 року та довічно.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Ж.М.Яворська

Повний текст постанови складено 20 серпня 2026 року.