ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року | Справа №160/17438/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему “Електронний суд” надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у Місії милосердя “Добрий Самарянин” з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, внести відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з врахуванням періодів її роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності. 17.03.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії, оскільки їй стало відомо про те, що відповідачем не враховано в повному обсязі до загального трудового стажу періоди трудової діяльності, а саме: період роботи з 01.09.1992р. по 01.02.1996р. в Місії милосердя "Добрий Самарянин". Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за вих. №17780-10341/Ш-01/8-0400/25 від 15.04.2025 року позивачку було повідомлено, що періоди роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року не зараховані до загального стажу роботи, оскільки позивачем не було надано документів про сплату страхових внесків за цей період.
Позивачка вважаючи протиправними дії відповідача щодо не перерахунку страхового стажу, звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області копію пенсійної справи та розрахунок стажу ОСОБА_1 .
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області– 19.06.2025 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа. 
04 серпня 2025 року через систему “Електронний суд” на вимогу суду від відповідача надійшла копія пенсійної справи позивачки.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив, про причини неподання відзиву не повідомлено. 
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 – IV (далі – Закон №1058 – IV).
Судом встановлено, що 07.02.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Згідно рішення № 046150017090 від 14.02.2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності (III група), з 16.12.2024 року.
Відповідно до Розрахунку страхового стажу «Форми РС – право» від 07.02.2025 року, страховий стаж позивачки зарахований з 01.06.1999 року, та складає 19 років 5 місяців 27 днів (зараховано по 15.07.2024 року). 
17.03.2025 року позивачка звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням періодів роботи в Місії милосердя "Добрий Самарянин" з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року до загального страхового стажу.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за вих. №17780-10341/Ш-01/8-0400/25 від 15.04.2025 повідомлено позивачку, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону № 1058, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, а саме - відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон № 1788). Згідно із Законом України від 23.04.1991 № 987-ХІІ “Про свободу совісті та релігійні організації” (далі - Закон №987) громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. До введення в дію Закону №987, на зазначених осіб трудове законодавство не поширювалось. Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. Враховуючи викладене, зарахувати до страхового стажу період роботи 01.09.1992 по 01.02.1996 в Місії милосердя “Добрий Самарянин” можливо за умови надання інформації про сплату страхових внесків.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. ст. 14 Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.
Також статтею 15 Закону визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно з ч. 5 ст. 20 Закону страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 10 ст. 5 Закону).
Частиною 12 статті 20 Закону встановлено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно з п. 2 ч. 16 ст. 106 Закону виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі порушення встановленого порядку нарахування, обчислення та строків сплати страхових внесків.
Таким чином, обов`язок щодо своєчасної сплати страхових внесків покладено на страхувальника, так само відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку не може позбавляти позивача права на зарахування спірного періоду до страхового стажу.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини були врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Записами трудової книжки б/н від 01.09.1992 року підтверджено, що ОСОБА_1 у спірний період з 01.09.1992 року:
- призначена Наказом №53 від 02.09.1992р. на посаду (далі - мовою оригіналу) - "кладовщика в Южно-Украинской мисиий милосердия "Добрый Самарянин"", яку Наказом Міністра України №16 від 25 травня 1995 року (далі - мовою оригіналу) "Южно-Украинская мисиия переименована в Мисиию "Добрый Самарянин" при обьединении церквей Одесской области". 
-відповідно до ст. 38 КЗоТа України звільнена за власним бажанням з 01.02.1996р. згідно Наказу №2 від 29.01.1996р.
Відповідно до п.1. Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 р.), із змінами, що внесені постановою від 19.10.1990 р. №412) (надалі – Інструкція №162) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню. 
Згідно з п.п.2, 2.3 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. 
У трудову книжку вносяться:
-відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; 
-відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; 
-відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом; а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; 
-відомості про відкриття, на які видано диплом, про використанні винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди вносяться адміністраціє підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Аналогічні норми визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. 
Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працював позивач не засвідчив запис в трудовій книжці позивача печаткою або здійснив запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, не робить такі записи неправдивими. Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058. 
Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Так, згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
При цьому, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, при виникненні у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №17780-10341/Ш-01/8-0400/25 від 15.04.2025р. не заперечується наявність у позивачки самого трудового стажу, тобто, її трудової діяльності впродовж спірного періоду.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період 01.09.1992 по 01.02.1996 років не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки застрахована особа не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.
Вказану правову позицію також відображено у постановах Верховного Суду від 27.03.2018р. у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17, від 30.09.2019р. у справі № 414/736/17, від 30.07.2019р. у справі № 373/2265/16-а та від 23.03.2020р. у справі № 535/1031/16-а.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п. 3.3 Порядку № 22-1). При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку (п. 4.2 Порядку № 22-1).
Отже, відповідач в межах наданих повноважень, зобов`язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи, а також надати допомогу позивачці щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (в т.ч. надання додаткових документів для підтвердження трудового стажу за спірний період), або надіслати запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних (в т.ч. органів Пенсійного фонду України), з метою отримання інформації про сплату внесків до Пенсійного фонду за найманого працівника (позивачку) за період з 01.09.1992 по 01.02.1996 року. 
Тобто відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності (з 01.09.1992 по 01.02.1996 року) не надав оцінку відомостям наявним в трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно органу Пенсійного фонду.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17.
Відтак, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_2 з 01.09.1992р. по 01.02.1996р., яка викладена у листі №17780-10341/Ш-01/8-0400/25 від 15.04.2025 року є - протиправною.
Що стосується вимог позивачки щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, та внести відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з врахуванням періодів її роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, суд вважає такі вимоги підлягають задоволенню частково.
Так, з урахуванням обставин, встановлених в ході розгляду справи, а саме – протиправність дій пенсійного органу щодо належного розгляду заяви від 17.03.2025 року про зарахування спірного періоду трудової діяльності позивачки - з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з врахуванням періодів її роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Інші вимоги, про які зазначено у позовній заяві, суд вважає передчасними, та такими що задоволенню не підлягають.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії– задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.03.2025 року про зарахування періоду трудової діяльності з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин” до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 року про перерахунок пенсії з врахуванням періодів її роботи з 01.09.1992 року по 01.02.1996 року у Місії милосердя “Добрий Самарянин”, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 485,00 грн. (чотириста вісімдесят п`ять грн 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева