П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 555/2113/24
Провадження № 22-ц/4815/803/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В., 
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року у складі судді Мельничук Н. В., ухвалене в м. Березне Рівненської області о 12 годині 23 хвилини, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунку, зупинення нарахування штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що між нею ( ОСОБА_1 ) та АТ КБ «ПриватБанк» було укладений кредитний договір SAMDN50000054105441 від 09.12.2011р. і відповідно є споживачем банківських послуг, які надає дана установа. 13.01.2024 року, на її мобільний телефон прийшло смс-повідомлення, що невідомими особами на її ім?я було оформлено кредит із зняттям грошових коштів в сумі 8000,00 грн. В подальшому з банківської картки № НОМЕР_1 , яку банком було перевипущено на №5457082254170488, яка являється універсальною з кредитним лімітом 115000,00 грн. було знято дані грошові кошти. В цей же день нею було повідомлено Банк на гарячу лінію про вчинення крадіжки, а також написано звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення (відомості про злочин внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження: 12024181060000017 від 13.01.2024 року з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, однак досудове розслідування триває, грошові кошти не повернуті). Банк в свою чергу вимагає з неї повернення даних грошових коштів нараховуючи при цьому відсотки за користування. Станом на сьогодні Банк вимагає з неї повернення грошових коштів в сумі 150000,00 грн., з них близько 25476,00 грн. відсотків за користування. Вважає, що вона не порушувала Умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла свій пін-код до картки та CVV-код, не реєструвалася у системі LigPay, на номер телефону не приходили, а ні смс-повідомлення, а ні дзвінки від АТ КБ «ПриватБанк» стосовно підтвердження списання грошових коштів з її рахунку. Вважає, що Банком допущена бездіяльність щодо фінансового захисту споживача послуг, в результаті чого через протиправні дії шахраїв відбулося неправомірне списання грошових коштів із карткового рахунку, а банківська система захисту виявилася недосконалою. Таким чином, як і встановлено слідством по даному кримінальному провадження невідомі особи шахрайськими діями заволоділи доступом до її картки, відбулося створення іншої картки та повного перерахування грошових коштів на створений картковий рахунок. Вказані обставини АТ КБ «ПриватБанк» не спростовувало. За фактом заволодіння грошовими коштами вона звернулася до відповідача із заявою (вимогою) про відшкодування платнику суми такої операції та відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (13.01.2024 р. в період часу з 14.30 год. по 15.36 год.), переказавши на її рахунок викрадену суму грошей за рахунок власних коштів. На дану заяву АТ КБ «ПриватБанк» листом № 20.1.0.0/7-240423/74786 від 20.05.2024р. надано відповідь про відмову у поверненні коштів з посиланням на те, що «списання коштів стороннім інтернет-ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV-коду, терміну дії. Дані операції були підтверджені шляхом використання «Технології безпеки 3-D Secure». Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Водночас у цьому листі не вказано, що позивач своїми діями якимось чином сприяла передачі свого логіну та паролю у системі «Приват24» третім особам, чи іншим чином. Вважає, що банком не було встановлено її вини у передачі вказаних даних третім особам. Оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку списати грошові кошти, вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом до відповідача, оскільки вона не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картки не губилися, доступу до них треті особи не мали. Банком не було доведено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Просила позов задовольнити. 

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та відновлення залишку коштів на рахунку і зупинення нарахування штрафних санкцій відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд не взяв до уваги те, що її дії щодо введення у своєму телефоні комбінації цифр, яку повідомив їй шахрай, хоча і були необачними, проте не були поширенням третім особам логіну та паролю у системі «Приват24», інформації про номери рахунків, пін-коди та іншої конфіденційної інформації, яка дає змогу ініціювати банківські операції. Законом України «Про платіжні послуги» передбачено, що номер мобільного телефону користувача не є інформацією, що дає змогу ініціювати платіжні операції та не є індивідуальною обліковою інформацією. Зазначає, що дані досудового розслідування свідчать про непричетність позивачки до поширення конфіденційної інформації строннім особам. Вважає, що належними та допустимими доказами доведено безпідставне та несанкціоноване списання коштів. Факт звернення до Банку щодо незаконних транзакцій та звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дії, свідчить про те, що у позивачки дійсно була відсутня воля на вчинення банківських операцій 13.01.2024 року. Вказує, що 13.01.2024 року був оформлений кредит готівкою, укладення якого вона не ініціювала. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторонами мали місце договірні стосунки з приводу обслуговування банківських платіжних карток, в т.ч. карток номер 4149439040350674 та номер 5457082254170488.

Згідно Анкети-заяви від 26.11.2020, номер телефону клієнта НОМЕР_2 . Так
им чином сторонами визначено фінансовий номер клієнта 0984499572 тобто номер телефону доступ до якого було надано безпосередньо позивачем в ході спілкування з невідомими особами, шо підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Позивач була активним користувачем системи дистанційного обслуговування Приват 24 за логіном 0984499572. Та зазначений номер використовувався для авторизації в Банку.

Як вбачається із ухвал слідчого судді, 13.01.2024 року до відділення поліції № 4 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 про те, що 13.01.2024 року в період часу з 14:30 год. по 15:00 год. на її мобільний телефон зателефонувала невідома особа з а.н. НОМЕР_3 , яка представилась оператором мобільного зв`язку «Київстар» та повідомила, що для подальшого надання послуг мобільного зв`язку їй потрібно оформити електронну сім-карту. Після цього до потерпілої зателефонували з номеру НОМЕР_4 та в подальшому коли остання виконала всі умови для отримання електронної сім карти на її мобільний телефон прийшло смс-повідомлення про те, що на її ім`я було оформлено кредит із зняттям грошових коштів в сумі 8000,00 грн. В подальшому з банківської картки № НОМЕР_1 , яка являється кредитною з кредитним лімітом 115000,00 грн. було знято дані грошові кошти. 
Доступ до рахунків з іншого пристрою супроводжувався посиленою (двофакторною) автентифікацією, з застосуванням: 1) введення ПІН коду від картки клієнта 4149499134973369; 2) наступним підтвердження дзвінком з Банку; Тобто при отриманні доступу до рахунків позивача в системі Приват 24 було застосовано процедуру посиленої автентифікації, що передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: 1) знання – даних картки НОМЕР_5 , що належала позивачу; 2) володіння – фінансовим номером телефона, на який було здійснено дзвінок.
При цьому за матеріалами службової перевірки змін пін-коду карток клієнтки ОСОБА_1 «до» та «в період» несанкціонованого зняття грошових коштів не виявлено. Тобто було використано пін код встановлений клієнтом-Позивачем. А отже у відповідності до ч. ст. 68, 70 Закону України «Про платіжні послуги», банком застосовано посилену (двофакторною) автентифікацією.

Згідно Висновку службової перевірки змін облікового запису Приват24 користувачки ОСОБА_1 , наявність зміни фінансового номеру телефону та відсутність зміни ПІН-коду до карток, наявність входу в аккаунт Приват24 клієнтки, з іншого пристрою, не характерного для клієнтки, свідчать про те, що особа, яка здійснювала дані дії повністю володіла конфіденційною інформацією щодо карткового рахунку (номеру картки та ПІН-коду до картки), а також інформацією щодо логіну та паролю входу в аккаунт Приват24.
Такими даними може володіти сама клієнтка, а також сторонні особи, яким клієнтка як добровільно, так і з необережності могла повідомити вказану інформацію, що входить в зону відповідальності клієнтки.
На підтвердження даного факту свідчить те, що в ході контактів оператора "3700" з приводу підтвердження платежу (фін.тел. НОМЕР_6 ) задокументовано діалог з невідомою особою 2024-01-13 14:43:12 та 2024-01-13 14:56:15, яка видавала себе за клієнтку ОСОБА_1 . Невідома особа повністю володіла всією інформацією необхідною для проходження ідентифікації, включно з дрібними деталями (адреса, прописка, анкетні дані клієнтки та анкетні дані чоловіка клієнтки, місце отримання заробітної плати та ін.).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 доводила, що є жертвою шахрайських дій, а заволодіння її грошовими коштами сталося не з її вини та не за її участі, а також стверджувала, що не повідомляла стороннім особам відомостей конфіденційну інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди, паролі, а тому, з огляду на недоведеність її вини у списанні коштів з її рахунку, Банк повинен відновити залишок коштів на її рахунку та зупинити нарахування штрафних санкцій.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунка в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу
в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем – особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від
05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний
у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції
з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами службової перевірки встановлено що оглядом вибірки з ПК «adminka.privat24» Аналізом вибірки з ПК аdminka.privat24.ua/control за період з 01.01.2024 по 20.01.2024 виявлено зміну облікового запису Приват24 користувачки ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_7 , а саме 2024-01-13 14:32:18 CHANGE_PASSWORD (зміна паролю) channel is p24mob, тобто відбулася зміна паролю до приват24, а не зміна пін кода до платіжної карти.
Без отримання доступу до фінансового номеру телефону не можливо змінити пароль доступу, а отже не можливо отримати доступ до рахунків Позивача.
Дані зміни були проведені за допомогою пристрою iPhone11,8,ІМЕІ_3E510A60-C97B- 49B7-BC34-D74DBA46F94F, ІР_89.209.101.110, Login_380984499572, Ekb id_43352716. і підтверджено даними клієнтської картки НОМЕР_8 (карта для виплат.Власник ОСОБА_1 ).
Тобто, при отриманні доступу до рахунків позивача в системі Приват 24 було застосовано процедуру посиленої автентифікації, що передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: 1) знання – даних картки НОМЕР_5 , що належала позивачу; 2) володіння – фінансовим номером телефону, на який було здійснено дзвінок.
При цьому за матеріалами службової перевірки Змін пін-коду карток клієнтки ОСОБА_1 «до» та «в період» несанкціонованого зняття грошових коштів не виявлено. Тобто було використано пін код встановлений клієнтом - Документ сформований в системі Позивачем.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини, послався на ст. 68, 70 Закону України «Про платіжні послуги», якими передбачено, що банком застосовано посилену (двофакторну) автентифікацію, та п. 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджене Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164, згідно якого власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції., та дійшов висновку, що в даному випадку, за наявності автентифікації відповідальність покладається на позивачку, адже, на думку суду першої інстанції, без передачі фінансового номеру телефону позивачем, треті особи не змогли б змінити пароль входу і отримати доступ до онлайн банкінгу ОСОБА_1 ..

Згідно висновку службової перевірки наявність змін облікового запису Приват24 користувачки ОСОБА_1 , наявність зміни фінансового номеру телефону та відсутність зміни ПІН-коду до карток, наявність входу в акаунт Приват24 клієнтки, з іншого пристрою, не характерного для клієнтки, свідчать про те, що особа, яка здійснювала дані дії повністю володіла конфіденційною інформацією щодо карткового рахунку (номеру картки та ПІН-коду до картки), а також інформацією щодо логіну та паролю входу в акаунт Приват24.

Так за матеріалами службової перевірки спірні транзакції було проведено за допомогою картки НОМЕР_9 з ручним введенням номеру картки та з підтвердженням платежів по технології 3D Secure. 3D Secure – це сучасна технологія, розроблена міжнародними платіжними системами Visa (Verified by Visa) і Mastercard (Mastercard SecureCode) для ідентифікації держателя картки, який здійснює операцію, Клієнт обирає товар або послугу насайті, Клієнт вводить реквізити платіжної картки.Інтернет-торговець з`єднує клієнта з банком та клієнту надсилається SMS-повідомлення від Банку з одноразовим паролем Клієнт вказує пароль, отриманий в повідомленні. Автоматично відбувається зворотний перехід на сайт торговця і оплата покупки. Оплата відбувається тільки після успішного введення пароля.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка передала фінансовим номер невідомим особам, тим самим передавши всі одноразові паролі 3D Secure в підтвердження здійснення спірних операцій на фінансовий номер клієнта.

Судом першої інстанції не встановлено, що позивачка вчиняла дії, спрямовані на списання чи переказ коштів з її карткового рахунка, і відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення позивачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Твердження Банку про те, що позивачка порушив Умови та правила надання банківських послуг, передавала SIM-карту фінансового номеру разом з мобільним телефоном третім особам, коли звертався до сервісу ремонту мобільних телефонів, тобто своїми недбалими діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. 

Доводи Банку про несвоєчасність звернення позивачки за фактом втручання сторонніх осіб у її платіжні операції, а також несвоєчасне звернення до правоохоронних органів, висновків суду та обставин справи щодо несанкціонованого списання коштів з її рахунку не спростовують. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суди попередніх інстанцій, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання коштів з рахунка позивача, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яку банком було перевипущено на № НОМЕР_9 , до стану на момент 13.01.2024 року в період часу з 14:30 по 15:36 год., припинити нарахування по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яку банком було перевипущено на № НОМЕР_9 , за кредитом, який був оформлений на ім`я ОСОБА_1 13 січня 2024 року, а також зобов`язання скасувати заборгованість за кредитним договором SAMDN50000054105441 від 09.12.2011 року за використаним кредитним лімітом, включаючи відсотки, неустойку, комісію та інші штрафні санкції, що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 13 січня 2024 року в період часу з 14:30 по 15:36 год.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунку, зупинення нарахування штрафних санкцій задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яку банком було перевипущено на № НОМЕР_9 , до стану на момент 13.01.2024 року в період часу з 14:30 по 15:36 год.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» припинити нарахування по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яку банком було перевипущено на № НОМЕР_9 , за кредитом, який був оформлений на ім`я ОСОБА_1 13 січня 2024 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» скасувати заборгованість за кредитним договором SAMDN50000054105441 від 09.12.2011рокуза використаним кредитним лімітом, включаючи відсотки, неустойку, комісію та інші штрафні санкції, що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 13 січня 2024 року в період часу з 14:30 по 15:36 год.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В. 
Гордійчук С. О.