ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України

справа №766/3653/21
провадження №22-ц/819/667/26

08 вересня 2026 року         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Воронцова Л.П.,
Радченко С.В.,
секретар судового засідання: Манько К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, 

встановив:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2026 року частково відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №766/3653/21. З наявних матеріалів частково відновленого судового провадження встановлено наступне. 
Зміст позовних вимог
В березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 01 лютого 2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Єрьоменко В.Г., номер запису про право власності 30116110.
Позов мотивований тим, що договір купівлі-продажу від 01 лютого 2019 року був укладений на вкрай невигідних для позивача умовах, під впливом тяжкої для позивача обставини та в наслідок невиконання ним позикових зобов`язань перед відповідачем.
Зазначив, що у січні 2019 року у зв`язку з терміновою необхідністю сплати коштів для його лікування та лікування дружини, був змушений позичити у ОСОБА_1 24000,00 ум.од. зі сплатою щомісячно 1000,00 ум.од. процентів, які відповідач погодився надати лише за умови укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, на що позивач та члени його сім`ї погодилися, надали нотаріально посвідчені заяви про зняття з реєстраційного обліку в квартирі та виселення до 01 лютого 2020 року за умови невиконання позивачем позикових зобов`язань. Належним чином виконати позикові зобов`язання перед ОСОБА_1 позивач не зміг.
Передана відповідачу за договором купівлі-продажу квартира є єдиним житлом позивача та його родини. Пославшись на приписи частини першої статті 233 ЦК України щодо вчинення правочину під впливом тяжкої обставини, просив спірний договір визнати недійсним.
Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 лютого 2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Єрьоменко В.Г., номер запису про право власності 30116110.
Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення сторін у первісний стан, а саме: зобов`язано ОСОБА_1 повернути у натурі квартиру АДРЕСА_1 законному власнику ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язано повернути ОСОБА_1 грошові кошти за недійсним правочином в сумі 1302 983 грн. (один мільйон триста дві тисячі дев`ятсот вісімдесят три) гривні.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908,00грн.
Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. Суд першої інстанції вважав, що оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири згідно приписів статті 233 ЦК України слід визнати недійсним, а сторони мають бути повернуті в первісний стан, оскільки в судовому засідання достовірно встановлено, що правочин укладено з порушенням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Херсонського міськогосуду Херсонської області від 16 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Скаржник зазначив, що рішення суду не містить оцінки наданих сторонами доказів та мотивів задоволення вимог ОСОБА_2 . Суд не звернув уваги, що надані позивачем документи про проходження ним та його дружиною лікування датовані 2014 та 2015 роками, тоді як оспорюваний договір купівлі-продажу укладений 01 лютого 2019 року, тобто позивач не довів наявність для нього тяжкої обставини, з якою закон пов`язує можливість визнання договору недійсним за ч.1 ст.233 ЦК України. В ході розгляду справи позивач не заперечував, що при укладенні між сторонами договору купівлі-продажу волевиявлення всіх учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі; не заперечував факт отримання коштів за договором купівлі-продажу; договір укладений в письмовому виді та нотаріально посвідчений, за наявності згоди дружини позивача та інших членів родини, які подали нотаріально посвідченні заяви про зобов`язання знятися з реєстраційного обліку в квартирі, що ними добровільно й зроблено. За домовленістю з покупцем, члени родини позивача залишилися проживати в квартирі в якості квартирантів та зобов`язалися до 01 лютого 2020 року повністю звільнити продане житло. Новий власник переоформив на своє ім`я особові рахунки з всіма комунальними службами.
Оскільки позивач, будучи квартирантом, перестав здійснювали оплату витрат за отриманні комунальні послуги та не звільнив квартиру в обумовлений між сторонами строк, ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду з позовом про виселення, який рішенням суду від 09 березня 2021 року у справі №766/6577/20 задоволений.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції
В судовому засіданні адвокат Головко О.В., який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений згідно приписів пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджено рекомендованим повідомленням про відсутність адресата за останньою відомою суду адресою проживання АДРЕСА_2 .
Згідно інформації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери від 28 липня 2026 року встановлено, що ОСОБА_2 набув статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_3 . Направлена позивачу за вказаною адресою судова повістка про виклик повернута без вручення, з відміткою про відсутність адресата.
28 серпня 2026 року від адвоката Реви С.Л., яка здійснювала представництво інтересів позивача ОСОБА_2 в суді першої інстанції, надійшла в електронному виді заява про ознайомлення з матеріалами справи в системі «Електронний суд», яка задоволена. Також адвокат повідомила, що позивач перебуває за програмою прихистку в Німеччині.
Адвокат Рева С.Л. повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено довідкою від 27 серпня 2026 року про доставку електронного документу до електронного кабінету користувача, проте в призначене судове засідання не з`явилася, причини неявки повідомила. 
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з`явившихся сторін.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, пояснення адвоката Головка О.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
01 лютого 2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Єрьоменко В.Г., номер запису про право власності 30116110.
Згідно пункту 3 договору, продаж вчинено за домовленістю сторін за погодженою сумою у розмірі 1 302 983грн, які продавець вважав для себе вигідною ціною, її розмір не пов`язаний із збігом якихось важких для продавця обставин. Гроші за продаж майна отримано продавцем до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.
Вартість відчуженої квартири визначена згідно Звіту про оцінку майна, виданого оціночною компанією ТОВ «Галтекс Плюс» від 21.01.2019року та становить 1302983,00грн (пункт 4 договору).
В пункті 8 зазначено, що договір посвічено за письмовою згодою дружини продавця – ОСОБА_3 . 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, 01 лютого 2019 року було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на придбану квартиру  АДРЕСА_4 .
01 лютого 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язались у строк до 04.02.2019року знятися (виписатися) з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 , та звільнити від особистих речей відчужувану ними квартиру до 01 лютого 2020 року, за умови не погашення суми боргу в розмірі 24 000,00 ум.од., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 658 800,00грн, а також з відповідними щомісячними відсотками у розмірі 1000,00 ум.од., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 27 450,00 грн за встановленим НБУ обмінним курсом 1 USD = 27,45грн, до 01.02.2020 року.
01 лютого 2019 року ОСОБА_4 , діючи від свого імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язалась разом із малолітньою дитиною звільнити до 01 лютого 2020 року від особистих речей квартиру АДРЕСА_1 .
01 лютого 2019 року ОСОБА_1 склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язався передати право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , за умови, якщо до 01 лютого 2020 року буде здійснено погашення боргу у повному обсязі, в розмірі 24 000,00 ум.од., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 658 800,00грн, а також з відповідними щомісячними відсотками у розмірі 1000,00 ум.од., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 27 450,00 грн за встановленим НБУ обмінним курсом 1 USD = 27,45грн, до 01.02.2020 року, згідно усних домовленостей.
До позовної заяви додано медичні документи: довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_2 призначено 3 групу інвалідності; виписки №02110 та №02989 із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Херсонська міська клінічна лікарня» про перебування ОСОБА_6 на лікуванні з 26.02 по 18.03.2014 року; з 08.04 по 14.04.2020 року.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2021 року у справі №766/6577/20, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 18 травня 2018 року, виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 657 ЦК України).
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. 
Згідно із статтями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.
Підставами визнання правочину недійсним відповідно до статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.
Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
За положеннями статей 12 та 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із важливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
За обставинами справи встановлено, що 01 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинений зі згоди дружини позивача – ОСОБА_3 , за ціною 1 302 983,00 грн, що позивачем не заперечувалось. 
Згідно пункту 3 договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_2 вважав для себе ціну відчуженого нерухомого майна вигідною, зазначив, що її розмір не пов`язаний із збігом якихось важких для продавця обставин. Гроші за продаж майна отримано продавцем до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Ринкова вартість відчуженої квартири була визначена згідно Звіту про оцінку майна від 21 січня 2019 року, виданого оціночною компанією ТОВ «Галтекс Плюс» (пункт 4 договору).
Звернувшись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 01 лютого 2019 року недійсним, позивач стверджував, що оспорюваний договір був вчинений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. На підтвердження наявності тяжкої обставини надав медичні документи про проходження ним та його дружиною лікування в 2014, 2020 роках. Проте апеляційний суд критично оцінює наведені посилання, адже час проходження особами лікування є відмінним від часу укладення спірного договору. Зазначене дає підстави вважати, що позивач не довів наявність у нього або членів його родини нагальної потреби у вартісному лікуванні, яке б змусило позивача до укладення договору про відчуження нерухомого майна на вкрай невигідних для нього умовах. 
В позові ОСОБА_2 , серед іншого зазначив, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2019 року було обумовлено не виконанням ним позикових зобов`язань перед відповідачем. Проте матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору позики, що унеможливлює для суду встановлення взаємних прав та обов`язків сторін.
Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01 лютого 2019 року, в якій особи зобов`язались звільнити від особистих речей відчужувану ними квартиру до 01 лютого 2020 року, за умови не погашення суми боргу в розмірі 24 000,00 ум.од., що на день передачі грошей становило 658 800,00грн, та сплати щомісячних відсотків у розмірі 1000,00 ум.од., що становить 27 450,00 грн за встановленим НБУ обмінним курсом 1 USD = 27,45грн, до 01.02.2020 року.
01 лютого 2019 року ОСОБА_1 склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язався передати право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , за умови, якщо до 01 лютого 2020 року буде здійснено погашення боргу у повному обсязі в розмірі 24 000,00 ум.од. та сплата щомісячних відсотків у розмірі 1000,00 ум.од.
Зазначені заяви, як й оспорюваний договір, складені 01 лютого 2019 року, але наведене не доводить, що виниклі між сторонами правовідносини щодо укладення спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна стосується й інших наявних між сторонами правовідносин, які не є предметом розгляду у цій справі.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи ОСОБА_2 не довів належними, достовірними та достатніми доказами, що договір купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2019 року укладено на вкрай невигідних для позивача умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало його внутрішній волі. 
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та визнання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним є помилковим, а відтак постановлене у справі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2021 року, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 18 387,00 грн, який в порядку перерозподілу судових витрат за результатами розгляду справи підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2021 року скасувати та прийняти у справі нову постанову.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 18 387,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 15 вересня 2026 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.П. Воронцова 

С.В. Радченко