ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/804/25 пров. № А/857/5418/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Мандзія О.П.,
Суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі № 260/804/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції – Микуляк П.П.
дата ухвалення рішення – 30.12.2025,
місце ухвалення рішення - м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення - не зазначено, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач 2), яким просить суд: 
- визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 071950005090 від 23.01.2025 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з часу звернення з 16.01.2025 р.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму понесених позивачем судових витрат.
Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2025 року позивач звернувся з заявою та доданими до неї документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за призначенням пенсії на пільгових умовах, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.01.2025 р. № 071950005090 йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу станом на 11.10.2017 р. відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі № 260/804/25 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що вказане судове рішення прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки на пільгових умовах право на пенсію за віком мають працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників після досягнення 5 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Позивач зауважує, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг 55 років, має трудовий стаж 31 рік 1 місяць 10 днів та пільговий стаж по Списку № 2 14 років 3 місяці 17 днів, відтак позивач вважає, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Позивач просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у цій справі та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
За приписами ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається у порядку письмового провадження.
У ч. 1 ст. 308 КАС України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог відповідача, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 16 січня 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії. Заявник просив призначити пенсію за вислугу років, долучивши документи відповідно до переліку.
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для розгляду.
Рішенням від 23 січня 2025 року № 071950005090 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи станом на 11.10.2017 року.
Відповідачем 2 у вищезгаданому рішенні було зазначено, що згідно п. «a» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право нa пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Списком професій і посад локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583, - після досягнення чоловіками 55 років і при стажі роботи станом на 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців, 3 них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу зараховано всі періоди та до пільгового стажу зараховано всі періоди.
Страховий стаж заявника становить 31 рік 1 місяць 10 днів з урахуванням періодів роботи, які набуті на території Польської Республіки. 
Страховий стаж заявника станом на 11.10.2017 р. становить 24 роки 9 місяців 5 днів.
Пільговий стаж заявника становить 14 років 3 місяці 17 днів.
Згідно з оскаржуваним рішенням вік заявника 55 років 9 місяців 3 дні. Необхідний вік - 55 років.
Відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи станом на 11.10.2017 р.
Позивач не погодившись з відмовою відповідача щодо призначення пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Позивач не погодившись з цим рішенням звернувся з адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач подав заяву про призначення пенсії за вислугою років і відповідач 2 прийняв з цього приводу відповідне рішення. Водночас, у позові позивач просить скасувати рішення відповідача 2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію за віком на пільгових умовах. Разом з тим, пенсія за віком на пільгових умовах та пенсія за віком є двома різними видами пенсійних виплат, тому позивач подав позов у якому предмет позову не відповідає суті порушеного права. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів керується таким.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 ст. 2 Закону № 1058-IV визначено, що перший рівень у системі пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно зі ст. 10 Закону № 1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Отже, Законом № 1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV , на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Таким чином, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах особа має звернутися до відповідно територіального підрозділу пенсійного органу із заявою про призначення такого виду пенсії та надати встановлений перелік документів.
Водночас, на підставі матеріалів справи апеляційний суд встановив, що 16.01.2025 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Такий вид пенсії, як пенсія за вислугу років передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення», та відповідно до ст. 51 цього Закону встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Враховуючи те, що позивач подав заяву про призначення пенсії за вислугу років, відповідач 2 за принципом екстериторіальності надав оцінку саме наявності права у позивача на призначення такого виду пенсії.
Натомість питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах відповідач 2 не розглядав, оскільки позивач із такою заявою не звертався.
Тому суд першої інстанції зробив вірний висновок, що спір між сторонами щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутній.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, а також підтверджена у Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тож, у контексті визначених частиною першою статті 2 КАС України завдань адміністративного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав та інтересів юридичних осіб, прав та інтересів позивача. Права та інтереси, які належать конкретній юридичній особі (особам) є предметом судового захисту.
Приписами пункту 8 частини другої статті 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
За правилами частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Основна мета позовного провадження є вирішення спору про право, який має свою структуру, що складається із предмету, підстави та змісту. Предметом завжди виступають суб`єктивні права, свободи чи інтереси, визнані в національному законодавстві, що знаходяться в стані правової невизначеності, подолання якої є визначальним для розуміння їхнього змісту, поновлення та реалізації. Підставами є обставини, що потягли за собою виникнення спору.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. 
Вказане обумовлює обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відмову задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушення прав позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі №260/804/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар