КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 376/1031/25 Головуючий у І інстанції Ловінська С.С.
Провадження №22-ц/824/10034/2026Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 серпня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Олексія Сергійовича на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2023 року відповідач відповідно до розписки, отримав в борг від позивача 389 045,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 01 грудня 2023 року. 
03 січня 2025 року позивачем надіслано відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість. 
08 січня 2025 року ОСОБА_2 повторно надіслано відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість. 
Проте ОСОБА_1 не погашено заборгованість відповідно до розписки та надісланих претензій, будь-яких пояснень чи листів у відповідь позивачеві не надходило. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 445 244,66 грн, що складається з основної суми заборгованості -389 045,00грн; 3% річних - 12598,75грн; та інфляційних втрат- 43 600,91грн, та понесені судові витрати.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 389 045,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір - 3 112, 44 грн, а також витрати на правову допомогу - 20 971,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, адвокат Федоров О.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на момент подання позовної заяви додаткової угоди до договору про надання правової допомоги не існувало, оскільки отримавши клопотання про стягнення судових витрат представником відповідача було встановлено, що вказана угода датована 20.02.2026 року.
Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в сумі 15 000 гривень, однак у клопотанні про стягнення судових витрат зазначає про суму у розмірі 24 000 гривень, що на 9 000 гривень більше від первинних заявлених витрат. Суттєве збільшення суми без належного обґрунтування не відповідає критеріям розумності та співмірності.
Звертає увагу суду, що представник позивача в клопотанні про стягнення судових витрат зазначає про надані клієнту послуги та відповідно витрачені на це години, однак у додатковій угоді зазначено про те, що гонорар адвоката у даній справі є фіксованим і становить 24 000, 00 гривень.
Враховуючи, що адвокатом встановлено фіксований гонорар, то в цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
У відповідь на апеляційну скаргу, адвокат Глеваський В.В. в інтересах ОСОБА_2 подав відзив.
В обґрунтування відзиву зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не містить посилання на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, а зводиться до незгоди з рішенням в частині стягнення судових витрат.
Крім того, тягар доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заперечує проти їх стягнення.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Глеваський В.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Федоров О.С. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.
З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання.
Заслухавши доводи представника позивача, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду в частині вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає, з огляду на наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першоюстатті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
З матеріалів даної справи вбачається, що звертаючись із позовом в інтересах позивача ОСОБА_2 , адвокат Глеваський В.В. у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач: 3561,96 грн судового збору за подання позовної заяви, 484,48 грн судового збору за подання клопотання про забезпечення позову, а також 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Одночасно зазначив, що більш детальний розрахунок судових витрат, які понесено та будуть понесені при розгляді справи, буде надано суду після ухвалення рішення.
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Федоров О.С. навів свої заперечення щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, пославшись на відсутність детального розрахунку наданих послуг та виконаної роботи адвокатом, а також відсутність договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, доказів оплати позивачем таких витрат.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
24.02.2026 р., до ухвалення судом рішення у даній справі, адвокат Глеваський В.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 подав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, в якому навів детальний розрахунок наданих послуг та виконаної роботи адвокатом, із зазначенням витрат часу та змісту послуг. (т. 1 а.с. 169-171) Поряд із цим, зазначив, що відповідно до умов, викладених в Договорі про надання правової допомоги адвокатом та Додаткової угоди до Договору, розрахунок винагороди (гонорару) адвоката за участь у справі №376/1031/25 (розгляд справи у суді першої інстанції) є фіксованим та становить 24 000,00 грн.
До клопотання адвокатом Глеваським В.В. додано наступні докази:
- ордер на надання правничої допомоги у Сквирському районному суді Київської області №1863630 від 03.04.2025 року;
-акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги адвокатом №01/2025 від 28 березня 2025 року;
- копію Додаткової угоди №3 до Договору про надання правової допомоги адвокатом №01/2025 від 28 березня 2025 року, якою визначено, що розрахунок винагороди (гонорару) адвоката за участь у справі №376/1031/25 (розгляд справи у суді першої інстанції) є фіксованим та становить 24 000,00 грн.
27.02.2026 року адвокат Глеваський В.В. подав до суду першої інстанції копію Договору про надання правової допомоги адвокатом №01/2025 від 28 березня 2025 року.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2026 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 389 045,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір - 3 112, 44 грн, а також витрати на правову допомогу - 20 971,20 грн.
Так, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги судом задоволено на 87,38 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 112,44 грн (3 561,96 грн х 87,38%) та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 971,20 грн (24000,00 грн х 87,38%).
Суд першої інстанції з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, також врахував, що відповідачем не було подано суду клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.
Колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що остаточний розмір витрат на правову допомогу, про стягнення яких заявлено позивачем, на 9000,00 грн більше, ніж заявлено у попередньому (орієнтовному) розрахунку таких витрат, наведеному у позовній заяві.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
З наданих представником позивача на підтвердження витрат позивача на правову допомогу доказів вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Глеваським В.В. 20.02.2026 року укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги адвокатом №01/2025 від 28.03.2025 року, якою узгоджено фіксований розмір гонорару за участь у справі №376/1031/25 (розгляд справи у суді першої інстанції) в сумі 24 000,00 грн.
Адвокатом також надано детальний розрахунок наданих послуг та виконаної роботи адвокатом, із зазначенням витрат часу та змісту послуг, який дозволяє суду проаналізувати реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу у даній справі у суді першої інстанції.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Аналізуючи наданий представником позивача детальний розрахунок наданих послуг та виконаної адвокатом роботи, а також акт прийому-передачі наданих послуг, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем витрати відповідають критеріям реальності (дійсності та необхідності), а їх розмір є обґрунтованим.
Так, згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2026 року, адвокатом Глеваським В.В. позивачу надано наступні послуги: 
- підготовка правової позиції, аналіз документів Клієнта, збір доказів, аналіз судової практики в аналогічних справах, підготовка та подання позовної заяви в підсистемі «Електронний суд» - 3,5 год;
- підготовка та надсилання клопотання (заперечення щодо повернення позовної заяви) - 1 год.;
- підготовка та надсилання відповіді на відзив на позовну заяву - 2,5 год.;
- участь у судових засіданнях у Сквирському районному суді Київської області 27.05.2025, 19.06.2025, 14.08.2025, 19.02.2026.
Враховуючи загальні витрати часу адвоката (15 годин) та узгоджений з позивачем розмір гонорару адвоката в сумі 24 000,00 грн, вартість години роботи адвоката становить 1600 грн, що з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи не можна вважати завищеним чи таким, що не є співмірним складності виконаної роботи та обсягу наданих послуг.
Щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, то воно можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Схожий за змістом правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20, від 25 травня 2023 року у справі № 824/41/22, від 19 серпня 2024 року у справі № 713/1116/22.
У даній справі стороною відповідача такого клопотання заявлено не було.
Подані 26.02.2026 представником відповідача Федоровим О.С. за допомогою підсистеми «Електронний суд» письмові пояснення за своїм змістом не є клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу. Представник відповідача в них висловлює загальні заперечення щодо стягнення на користь позивача таких витрат, з огляду на неподання позивачем договору про надання правової допомоги.
Однак, такий договір наступного дня долучено до матеріалів справи представником позивача.
Щодо відсутності доказів фактичної оплати витрат на правову допомогу, зазначена обставина не може бути підставою для відмови в їх стягненні.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18).
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача та не містять належного обґрунтування того, чому визначена судом сума витрат є надмірною або такою, що не відповідає критеріям реальності, необхідності й розумності. При цьому значна частина доводів апеляційної скарги спростовується самим змістом оскаржуваного додаткового рішення, у якому суд першої інстанції навів мотиви як щодо дотримання позивачем процесуального строку, так і щодо обсягу витрат, які підлягають компенсації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, не дають підстав для скасування або зміни рішення та не свідчать про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу подану адвокатом Федоровим Олексієм Сергійовичем в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 11 серпня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб