ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1577/26 Справа № 175/4373/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Кучевасовій А.В. за участю захисника Халупка С.В., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовець,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Стягнуто судовий збір в розмірі 665,60 грн.
В С Т А Н О В И В :
Згідно постанови судді, 31.01.2026 о 00:11 по вул. Княгині Ольги в м. Краматорськ Донецької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, нз pl НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказане рішення захисником Халупком С.В. подана апеляційна скарга, в якій він просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд грубо порушив норми права, не дослідив всі докази та не надав їм належної оцінки. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_2 , на момент перевірки він стояв поруч із авто. Причинна зупинки незаконна. Зазначає, що усвідомленої відмови ОСОБА_3 від огляду не було. Поліцейські навмисно не роз`яснили водієві правові наслідки такої відмови, чим грубо порушили його право на захист. Відеозапис із матеріалів справи не може вважатися допустимим доказом, оскільки він є не безперервний, не містить самого факту руху Прохорського, а технічний пристрій (бодікамера) не має відповідного свідоцтва. Проігноровано вимоги ст. 266-1 КУпАП, щодо особливого порядку огляду військових. Протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом. Вказує, що порушено право на захист, оскільки постанову винесено без участі Прохорського. Суд не застосував презумпцію невинуватості та стандарт доведення поза розумним сумнівом. Направлення на огляд є неналежним доказом, оскільки воно містить виправлення, заповнене з порушенням установленого порядку та не вручалося ОСОБА_3 . Крім того, сторона захисту зазначає, що працівники поліції під час спілкування з Прохорським не представилися, не пред`явили своїх службових посвідчень, не повідомили про здійснення відеофіксації та не назвали виявлені у водія ознаки сп`яніння.

Перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.
Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, факт порушення Прохорським п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що Прохорський керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я. Факт вказаної відмови також був зафіксований на бодікамеру робітниками поліції.
Таким чином, в діях ОСОБА_3 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Стосовно доводів захисника, про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не уповноваженою на те особою, зазначаю наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової 
служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини на території військової частини або об`єктів, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП.
Отже, в даному випадку Прохорський, безумовно є суб`єктом правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Твердження захисту, що його огляд на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтується на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.

Доводи сторони захисту про відсутність факту керування ОСОБА_3 повністю спростовуються матеріалами відеофіксації. Як вбачається із відеозапису, під час спілкування з працівниками поліції Прохорський особисто та добровільно підтвердив факт керування транспортним засобом і назвав марку автомобіля, яким керував. Відповідно до ст. 251 КУпАП, такі пояснення особи, зафіксовані на відео, є належним доказом, що підтверджує її статус як водія та суб`єкта правопорушення. Відеозапис не обов`язково має містити момент руху транспортного засобу як єдиний можливий доказ керування. Крім того, ОСОБА_3 підтвердив, що керував транспортним засобом та не повідомляв про керування автомобілем іншими особами, зазначивши, що везе РЕБ на позицію. А отже, доводи сторони захисту в цій частині не є слушними, оскільки факт руху доведений.

Крім того, дійсно суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 та його захисника. Разом з тим апеляційним судом були виправлені допущені судом першої інстанції порушення. Вони були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, тому в повній мірі забезпечено його право на доступ до правосуддя. Їм була надана можливість взяти участь у судовому засіданні, надати пояснення, заявити будь-які клопотання та скористатись всім обсягом прав, передбачених ст. 268 КУпАП, тому жодних порушень чинного законодавства не вбачається, а доводи сторони захисту з цього приводу не є слушними. 

Доводи захисту про процедурні порушення поліції (не представилися, не назвали ознак сп`яніння, не попередили про відеозапис) суд відхиляє, оскільки предмет розгляду – є склад адміністративного правопорушення в діях Прохорськоьго, а не правомірність дій чи дисципліна поліцейських. Неоголошення ознак сп`яніння не нівелює правомірність пропозиції огляду та свідомої відмови водія, а поведінка поліції не спростовує факт правопорушення Прохорським статті 130 КУпАП.
Щодо неправомірних, на думку захисту, дій працівників поліції, Прохорський має право звернутися до відповідних правоохоронних органів чи установ у встановленому законом порядку.

Направлення на огляд є процедурним документом-підставою для проведення дослідження і має значення лише для медичного працівника під час огляду водія на стан сп`яніння. Відтак, невручення направлення на огляд ОСОБА_3 не впливає на доведеність його вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він взагалі відмовився від проходження правомірно запропонованого працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Наявність технічних описок чи виправлень у бланку направлення, як і факт його фізичного невручення, не спростовують складу правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, суттю якого є саме свідома відмова від проходження процедури контролю.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших об`єктивних даних, дійсно не може слугувати єдиним доказам винуватості особи. Водночас, спростовуючи доводи захисту, суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності є повністю достатніми для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисту про неповідомлення ОСОБА_3 про причини зупинки є необґрунтованими. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право зупинити транспортний засіб на іноземній реєстрації для перевірки законності його експлуатації. Дії працівників поліції були законними, а підстави зупинки належним чином озвучені водію. Суд відхиляє доводи захисту, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що поліцейські чітко повідомили Прохорському про причину зупинки — у зв`язку з перебуванням автомобіля на іноземній реєстрації («єврономерах»).
Суддя першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи у їх сукупності. Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» у цьому провадженні повністю дотримано, оскільки винуватість особи підтверджується чіткими, взаємопов`язаними та належними доказами, які не залишають простору для жодних обґрунтованих сумнівів. Натомість презумпція невинуватості не означає автоматичного прийняття будь-яких тверджень захисту, якщо вони повністю спростовуються матеріалами справи. Доводи захисту щодо незастосування судом презумпції невинуватості та стандарту доведення поза розумним сумнівом є безпідставними.
Твердження захисту про те, що Прохорському не було роз`яснено правові наслідки відмови від проходження огляду, не спростовують законності складеного протоколу, оскільки факт його відмови та вина підтверджуються іншими долученими до матеріалів справи доказами.
Хоча в апеляційній скарзі робиться акцент на нероз`ясненні наслідків, матеріалами справи підтверджується, що водієві було в повному обсязі роз`яснено його права, передбачені статтею 268 КУпАП. Працівники поліції у встановленому порядку запропонували водієві пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, проте Прохорський відмовився від обох пропозицій. Після цього він особисто підписав протокол про адміністративне правопорушення без жодних зауважень, заперечень. Сама по собі відсутність додаткового роз`яснення наслідків не нівелює факт добровільної та свідомої відмови від огляду, яка зафіксована у встановленому законом порядку.

Доводи сторони захисту про недопустимість відеозапису через його переривчастість та відсутність технічної документації (свідоцтва) на портативний відеореєстратор (бодікамеру), суд відхиляє з таких підстав.
Переривчастість відеозапису не свідчить про його недостовірність або сфабрикованість, оскільки наявні фрагменти послідовно фіксують склад правопорушення. Надане відео відображає основні етапи події, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому є належним і допустимим доказом.
Відсутність сертифіката чи свідоцтва про повірку на бодікамеру не є підставою для визнання відеозапису недопустимим. Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкція № 1026 не зобов`язують поліцейського пред`являти чи долучати до матеріалів справи технічні паспорти, сертифікати відповідності чи свідоцтва на відеореєстратори, оскільки останні є штатними технічними засобами, що перебувають на балансі органу поліції та використовуються для фіксації правопорушень.

Невизнання ОСОБА_3 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. 

Постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В :
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Халупко С.В. без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя