Єдиний унікальний номер 205/1712/26
Номер провадження2/205/2695/26

Справа № 205/1712/26
Провадження № 2/205/2695/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді Федотової В.М.,
при секретарі – Волошенко Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маранш», про визнання відсутніми трудових правовідносин,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року представник позивача – адвокат Довженко О.В. звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Маранш», головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання відсутніми трудових правовідносин.
В обґрунтування позову зазначив, що у червні 2025 року позивач ОСОБА_1 зареєструвалась фізичною особою-підприємцем. З червня 2008 року до червня 2025 позивач не була працевлаштована. Під час подачі звітності як фізичної особи-підприємця в органи податкової служби ОСОБА_1 було виявлено факт нарахування та сплати за неї податків та ЄСВ як найманого працівника в ТОВ «Маранш».
Факт нарахування позивачу податків ТОВ «Маранш» підтвердився також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору. Зазначає, що позивач не вчиняла жодних дій, спрямованих на вступ у трудові відносини з відповідачем, в будь-який спосіб не спілкувалася з керівництвом та працівниками вказаного підприємства, не передавала свої персональні дані з метою працевлаштування, не подавала заяв, не підписувала договорів, не була ознайомлена з наказами, ніколи не отримувала жодних грошових виплат від відповідача у будь-який спосіб. Внесення недостовірних відомостей до Реєстру застрахованих осіб порушує право позивача на використання її персональних даних та правильне визначення її страхового статусу. Використання персональних даних позивача без згоди та відома свідчить про незаконні дії невстановлених осіб та можливе підроблення документів, які стали підставою для внесення недостовірних даних у державні реєстри. Позивач через свого представника звернулася за інформацією до ТОВ «Маранш» засобами електронного поштового зв`язку, які наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, однак відповіді не отримала.
Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та, з урахуванням уточнених вимог, просить суд визнати відсутніми трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ «Маранш».
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18.02.2026 року прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
13.03.2026 року до суду від представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Землянухіної Н.С. надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08.06.2026 року клопотання представника позивача вирішено задовольнити, цивільну справу в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без розгляду, підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, натомість її представник – адвокат Довженко О.В. письмово просив розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача ТОВ «Маранш» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак конверт разом із судовою повісткою повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Окрім того, судова повістка про виклик до суду була вручена представнику відповідача особисто 19.06.2026 року, що підтверджується відповідним судовим повідомлення.
Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року у справі № 570/5535/17 провадження № 61-6076св21 зазначив, що за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із частиною 3 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Суд вжив усіх можливих заходів з використанням передбачених нормами ЦПК України процесуальних засобів, щодо належного повідомлення сторони відповідача про дату, час і місце судового засідання.
Таким чином на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
На думку суду, відсутність тривалий час будь-якої реакції зі сторони відповідача свідчить про втрату ним інтересу до зазначеної справи, зловживання своїми процесуальними правами та не обґрунтоване затягування розгляду цивільної справи.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Як вбачається із правового висновку, викладеного у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц (61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що останній запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 був датований 09.06.2008 року. З того часу позивач не була ніде працевлаштована, що підтверджується копією трудової книжки позивача. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, позивачу ОСОБА_1 за період з березня 2025 року по жовтень 2025 року ТОВ «Маранш» було нараховано заробітну плату у розмірі 71 200 грн.
Із наданої копії виписки по рахунках позивача вбачається, що за період з серпня 2025 року по грудень 2025 року на рахунок позивача заробітна плата від ТОВ «Маранш» не надходила.
Як вбачається із відповіді ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 0400-010504-8/169515 від 09.09.2025 року станом на 04.09.2025 року в реєстрі застрахованих осіб наявна інформація про трудові відносини застрахованої особи ОСОБА_1 з 03.03.2025 р. зі страхувальником ТОВ «Маранш». ОСОБА_1 прийнята за основним місцем роботи на посаду «менеджер з зовнішньоекономічної діяльності» відповідно до наказу підприємства № 2 від 28.02.2025 року. Зазначена інформація отримана зі звіту страхувальника ТОВ «Маранш» за березень 2025 року від 09.04.2025 року, звіт надавався за підписом керівника підприємства Терещенка В.В. Державна служба з питань праці, управління ДПС у Дніпропетровській області відповіді на адвокатські запити не надали.
Позивач зазначає, що жодних дій, спрямованих на вступ у трудові відносини з відповідачем вона не вчиняла, в будь-який спосіб не спілкувалася з керівництвом та працівниками вказаного підприємства, не передавала свої персональні дані з метою працевлаштування, не подавала заяв, не підписувала договорів, не була ознайомлена з наказами, ніколи не отримувала жодних грошових виплат від відповідача у будь-який спосіб, а внесення недостовірних відомостей до Реєстру застрахованих осіб порушує її право на правильне визначення страхового статусу.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склались між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Отже, трудовий договір це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому невиконання протягом тривалого часу працівником з тих чи інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка ОСОБА_1 не містить відомостей про прийняття або звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Маранш». Доказів укладення трудового договору між позивачем та відповідачем матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу, що трудовий договір є двостороннім правочином, що потребує взаємного волевиявлення сторін. За відсутності будь-яких дій позивача, спрямованих на вступ у трудові відносини, та за відсутності фактичного допуску до роботи, такий правочин не міг виникнути, а відповідно до статті 11 ЦК України відсутні підстави для виникнення взаємних цивільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ТОВ «Маранш».
Також, матеріали справи не містять заяви позивача про прийняття на роботу до ТОВ «Маранш», наказу про прийняття позивача на відповідну посаду відповідача, нарахування та виплата заробітної плати ТОВ «Маранш» позивачу не здійснювалось.
Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується захист від незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про нього.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про порушення прав позивача у даному випадку. Будь-яких дій, які могли б свідчити про волевиявлення позивача на вступ у трудові відносини із ТОВ «Маранш», ОСОБА_1 вчинено не було, відповідних доказів не надано.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, приймаючи до уваги те, що факт допуску позивача до здійснення трудових обов`язків на підприємстві відповідача уповноваженою особою ТОВ «Маранш» з визначенням відповідних функцій та підпорядкуванням внутрішньому розпорядку не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, волевиявлення позивача на вступ у трудові правовідносини із відповідачем не було, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги було задоволено, однак представник позивача не просив стягувати судовий збір із відповідача, а тому судовий збір у розмірі 1 064,96 грн. суд покладає на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 3 21 КЗпП України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 280, 282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маранш», про визнання відсутніми трудових правовідносин – задовольнити.
Визнати відсутніми трудові відносини ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) із Товариством з обмеженою відповідальністю «Маранш» (ЄДРПОУ:45816392).
Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 064,96 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Маранш», ЄДРПОУ:45816392, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Тараса Шевченка, буд. 33Д.

Суддя: Федотова В.М.