Справа № 712/17281/25 
Провадження № 2-о/740/61/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року      місто Ніжин   

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: 
головуючої судді Гагаріної Т.О., 
за участі секретаря судових засідань Мартиненко Ю.А.,
представника заявника адвоката Дроб`язко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Талалаївська об`єднана територіальна громада в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном,

установив:

заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном.
У заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була її матер`ю. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері заявниця спадщину прийняла, вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном, здійснила її поховання, використовувала її особисте майно, доглядала за будинком. Оскільки вона проживала на той час окремо від матері в іншому населеному пункті, то нею вчинялись дії не лише щодо речей домашнього вжитку, а вона також розпорядилася продуктами, що були заготовлені у матері, щоб вони не пропали, а також худобою. Материних речей вона забрала не багато, але деякі з них вона залишила собі. Дані обставини свідчать про прийняття спадщини в розумінні ст. 549 ЦК УРСР. Встановлення факту прийняття спадщини потрібне заявнику для оформлення спадщини.
Ухвалою суду від 21.01.2026 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.
У судовому засіданні представник заявника адвокат Дроб`язко О.О. заявлені вимоги підтримала, просили їх задовольнити. Зазначила, що позивач має намір продати будинок, який отримала у спадок. У зв`язку з тим, що від часу смерті спадкодавиці минуло більше двадцяти років, за ці роки у сільській раді змінилось керівництво, а нинішнім працівникам сільради не відомо, що відбувалось у 2001 році з будинковолодінням i хто та яким чином приймав чи не приймав спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. Будинком з присадибною ділянкою, яка надана для обслуговування будинку, що належали матері заявника з часу відкриття спадщини, тривалий час, з її дозволу, користуються інші особи. Вважає, що діями, що свідчили про фактичне прийняття заявником спадщини з дня смерті матері, тобто, з ІНФОРМАЦІЯ_1 , і протягом шести місяців після її смерті, було користування речами матері, предметами домашнього вжитку, меблями, догляд за садом та городом, розпорядження (дарування, продаж) врожаю, речей матері, здійснення поточного ремонту будинку, підтримання у належному стані господарських будівель, розпорядження птицею та худобою, що була у господарстві матері, тощо. Таким чином, заявник прийняла спадщину, оскільки вступила у фактичне управління спадковим майном, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Фактичний вступ у володіння спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не частиною складалася і де б вона не знаходилась. В основному заявниця приїжджала ще за життя матері, оскільки допомагала їй по господарству. Квитанції про оплату за послуги чи будь які інші у заявниці не збереглися, оскільки пройшло більше 20 років.
Від представника заінтересованої особи Талалаївської сільської ради 28.01.2026 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.
Свідок ОСОБА_3 суду показав, що жив по сусідству з померлою ОСОБА_2 . Йому відомо, що заявниця є дочкою ОСОБА_4 , яка проживає у м.Черкаси, але періодично їздила до неї допомагати по господарству. Приїжджала щоб поховати матір. Потім приїхала на 40-й день і він разом з ОСОБА_5 допомагав грузити речі, але у самому будинку він не був. Зі слів батьків йому відомо, що ОСОБА_1 у подальшому приїжджала щоб навести лад у будинку, роздавала консервацію з погребу сусідам та деякі речі. Десь у 2002 році вона поселила жити у будинок чоловіка ОСОБА_6 , який проживав там з жінкою та дітьми. Потім, його кинула жінка і він продовжував проживати у ньому сам. Після смерті ОСОБА_7 , десь 4 чи 5 років тому, у будинку став проживати його син - ОСОБА_8 з дружиною та дітьми. За цей час будинок змінився, у ньому значно поліпшені умови проживання, які зробили спочатку Вітя, а потім ОСОБА_8 . Що саме змінилося він не може пояснити, оскільки пройшло багато часу. 
Заслухавши пояснення представника заявника та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ніжині Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.02.2025 (а.с.7).
Після її смерті відкрилась спадщина. До спадкового майна померлої належить, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Із довідки Талалаївської сільської ради № 03-29/417 від 18.09.2024 вбачається, що ОСОБА_2 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одна (а.с.9).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1  серії НОМЕР_2 виданого 26.02.2025 Талалаївською сільською радою, батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а.с 8). 
З листа державного нотаріуса від 18.03.2025 ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено, що нею був пропущений строк прийняття спадщини, та відсутні докази, що вона прийняла спадщину фактом спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті, та не надала докази які б підтверджували фактичне прийняття спадщини (а.с.6).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 з приміткою «особа померла».
Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Чернігівської області та Другої чернігівської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не заводилася. 
Рішенням Ніжинського міськрйонного суду Чернігівської області від 18.09.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Талалаївської об`єднаної територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області в особі Талалаївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. Рішення набрало законної сили.
Позивач звертаючись до суду вказує, що вона прийняла спадщину після смерті матері, шляхом використання особистих речей померлої, ремонту будинку, що можуть підтвердити свідки.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядає суд. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З урахуванням того, що позовні вимоги стосуються спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України 1963 року. 
При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Згідно ч.1 ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК України 1963 року свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 747/467/18 та від 30.01.2023 у справі № 463/9696/20 зазначено, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
У постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 та від 03.11.2021 у справі № 452/938/18 вказано, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов’язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
З урахуванням змісту ст.76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов’язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім’я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
На підтвердження факту прийняття спадщини після смерті матері заявник надана довідку, видану виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради 18.09.2024 про те, що ОСОБА_2 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одна.
Згідно копії паспорту заявника ОСОБА_1 встановлено, що з 1983 року зареєстрованим місцем проживання заявника є м.Черкаси, що не заперечується заявником. 
Показання свідка ОСОБА_3 щодо періодичного відвідування заявником житлового будинку після смерті матері та фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, суд обгрунтовано ставить під сумнів, як такі, що не підтверджені відповідними доказами. На уточнюючі запитання суду свідок зазначив що про дії заявниці щодо розпорядження, управління та користування спадковим майном йому відомо зі слів його батьків.
При цьому, суд звертає до уваги, що предметом доказування у цій справі є обставини понад двадцятирічної давнини і достовірність та точність відомостей, що містяться у показах свідка можна обґрунтовано поставити під сумнів. 
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19, 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 150/19/19, від 03 березня 2021 року у справі №747/467/18, в яких зазначено, що прийняття спадщини шляхом вступу особи у володіння та управління спадковим майном у шестимісячний строк після смерті спадкодавця, повинно підтверджуватися відповідними доказами, які достовірно свідчать про фактичний вступ у володіння та управління майном.
У вказаній справі встановлено, що ОСОБА_1 у строк, передбачений законом, не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона протягом шести місяців після смерті матері вступила в управління чи володіння спадковим майном.
У ч.3 ст.12, ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 астини ст.89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов’язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 в справі № 129/1033/13-ц).
Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном померлої протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тому заявлена вимога задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.293,315ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Талалаївська об`єднана територіальна громада в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Т.О. Гагаріна