ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 м.Дніпро Справа № 908/3461/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
з участю секретаря судового засідання: Кишканя М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 (головуючий в першій інстанції Азізбекян Т.А., повний текст складений та підписаний 26.05.2026) 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» 
до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст вимог заяви і рішення (ухвали) суду першої інстанції 
У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» (надалі – НЕК «Укренерго») звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» (надалі – ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») про стягнення основного боргу – 187084058,72 грн, 3 % річних – 890274,68 грн, інфляційних втрат – 926809,74 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь НЕК «Укренерго» 3% річних – 2410782,12 грн, інфляційні втрати – 10317443,12 грн; відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 2410782,12 грн та інфляційних втрат – 10317443,12 грн; провадження у справі закрито в частині стягнення суми основного боргу - 469883826,67 грн, 3% річних – 1500000,00 грн, інфляційних втрат – 1500000,00 грн. Цим же рішенням стягнуло з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 152738,71 грн, а також вирішено повернути НЕК «Укренерго» суму судового збору в розмірі 542362,59 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 у справі № 908/3461/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 2410782,12 грн, інфляційних втрат в розмірі 10317443,12 грн скасовано та викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 у справі № 908/3461/24 в такій редакції: «стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь НЕК «Укренерго» 3% річних в розмірі 4821564,24 грн, інфляційних втрат в розмірі 20634886,24 грн, 152738,70 грн витрат по сплаті судового збору за подачу позову, 229108,05 грн витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги». 
18.05.2026 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі №908/3461/24 видано наказ. 
27.04.2026 ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про розстрочку виконання рішення суду, у якій просило: розстрочити ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 у справі № 908/3461/24 з урахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 в частині стягнутої суми заборгованості у загальному розміром 25456450,48 грн, що складається з 3% річних в розмірі 4821564,24 грн, інфляційних втрат в розмірі 20634886,24 грн рівними частинами на шість місяців за графіком, що додається.
В обґрунтування необхідності розстрочення виконання рішення відповідач посилається на виключні обставини, що істотно ускладнюють його виконання. Відповідач вказує, що перебуває у критичному фінансовому становищі через військову агресію, внаслідок якої близько 72% території Запорізької області є тимчасово окупованою або зоною бойових дій, що призвело до втрати майже 40% споживачів та відповідних надходжень. Звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України № 206 забороняє товариству відключати споживачів-боржників та нараховувати штрафні санкції, а Закон України «Про виконавче провадження» унеможливлює примусове стягнення заборгованості з населення на територіях ведення бойових дій, у зв`язку з чим дебіторська заборгованість споживачів перед товариством досягла понад 1,1 млрд грн, тоді як кредиторська заборгованість самого товариства перед учасниками ринку перевищує 1,9 млрд грн, а купівля електроенергії здійснюється виключно на умовах 100% передплати, що створює постійні касові розриви. Відповідач зауважує, що з початку введення воєнного стану діяльність товариства є збитковою, одночасно воно є критично важливим підприємством паливно-енергетичного комплексу, що забезпечує електропостачання побутових споживачів всього регіону, тому одноразове стягнення 25,456 млн грн може призвести до його банкрутства та, як наслідок, зупинки електропостачання області, що матиме масштабні негативні соціально-економічні наслідки. Відповідач зазначає, що добросовісно ставиться до виконання зобов`язань, однак через об`єктивні та непереборні обставини воєнного часу просить суд розстрочити виконання рішення рівними частинами на шість місяців задля забезпечення балансу інтересів сторін та недопущення колапсу енергосистеми регіону.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі №908/3461/24 задоволено заяву ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 року у справі № 908/3461/24 з врахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 року в частині стягнутої суми заборгованості у загальному розмірі 25456450,48 грн, що складається з 3% річних в розмірі 4821564,24 грн, інфляційних втрат в розмірі 20634886,24 грн та надано розстрочку виконання вказаних рішень, за наступним графіком: 31.05.2026 – 4242741,75 грн (3 % річних – 803594,04 грн та інфляційні втрати – 3439147,71 грн); 30.06.2026 – 4242741,75 грн (3 % річних - 803594,04 грн та інфляційні втрати – 3439147,71 грн); 31.07.2026 – 4242741,75 грн (3 % річні - 803594,04 грн та інфляційні втрати - 3439147,71 грн); 31.08.2026 - 4242741,75 грн (3 % річних - 803594,04 грн та інфляційні втрати - 3439147,71 грн); 30.09.2026 - 4242741, 75 грн (3 % річних - 803594,04 грн та інфляційні втрати – 3439147,71 грн); 31.10.2026 - 4242741,73 грн (3 % річних – 803594,04 грн та інфляційні втрати – 3439147,69 грн). Загальна сума 25456450,48 грн (3% річних – 4821564,24 грн та інфляційні втрати – 2063886,2 грн).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні заяви ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про розстрочення виконання судового рішення на шість місяців, виходячи з того, що відповідачем доведено наявність виключних обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та роблять його одноразове виконання неможливим, зокрема, через введення воєнного стану та ведення активних бойових дій на території Запорізької області, де, за інформацією Штабу оборони Запорізького краю, в окупації перебуває 71,83% території області, а Запорізький район з 12.03.2022 по 31.12.2022 був визначений зоною активних бойових дій і лише з 01.02.2023 змінив статус на територію можливих бойових дій, що призвело до втрати майже 40% споживачів та відповідних надходжень. Крім того, суд врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 забороняє ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» відключати споживачів-боржників та нараховувати їм штрафні санкції, а п. 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» забороняє органам державної виконавчої служби відкривати виконавчі провадження та вживати заходи примусового виконання рішень про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на територіях, де ведуться активні бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, що фактично унеможливлює стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів, яка станом на 31.12.2025 досягла понад 1,1 млрд грн. Також судом встановлено, що для здійснення своєї діяльності ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» змушене купувати електричну енергію на умовах 100% передплати, тоді як розрахунки від споживачів надходять із затримкою, що створює постійні касові розриви, а кредиторська заборгованість самого товариства перед учасниками ринку перевищує 1,9 млрд грн, що підтверджується витягом з балансу. Суд взяв до уваги, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є критично важливим підприємством паливно-енергетичного комплексу, що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики України № 478 від 25.12.2024, листом Запорізької обласної військової адміністрації та розпорядженнями голови ОВА № 1033 від 22.11.2024 і № 458 від 03.07.2024, а також є соціально-важливим монопольним суб`єктом господарювання, створеним для задоволення потреб побутових споживачів міста Запоріжжя та Запорізької області у сфері постачання електричної енергії, у зв`язку з чим його одномоментне банкрутство призведе до зупинки електропостачання всього регіону та масштабного соціально-економічного колапсу. Окремо суд відзначив добросовісну поведінку відповідача, який ще до ухвалення рішення судом першої інстанції сплатив позивачу основний борг у розмірі понад 469 млн грн та частину штрафних санкцій на загальну суму понад 159 млн грн згідно з наданими платіжними інструкціями, що свідчить про його сумлінність, належну ділову репутацію та реальний намір виконати рішення суду. Суд також перевірив дотримання строків, передбачених ч. 5 ст. 331 ГПК України, та встановив, що хоча рішення суду першої інстанції було ухвалено 17.11.2025, однак постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 воно було змінене у частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, тому рішення у справі № 908/3461/24 набрало законної сили саме 22.04.2026, а відтак розстрочення на шість місяців з травня по жовтень 2026 року не перевищує встановленого законом річного строку. З урахуванням викладених обставин, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що надання розстрочення забезпечить реальне виконання боржником судового рішення без накопичення нових боргів, дозволить досягти мети виконання судового рішення з дотриманням справедливого балансу інтересів обох сторін та співмірності негативних наслідків для боржника з інтересами кредитора, а тому задовольнив заяву відповідача розстрочивши виконання рішення зі встановленням графіку платежів, згідно з яким відповідач зобов`язаний щомісяця, починаючи з 31.05.2026 по 31.10.2026, сплачувати по 4242741,75 грн, за винятком останнього платежу в сумі 4242741,73 грн, що в загальному підсумку становить 25456450,48 грн, з яких 4821564,24 грн становлять 3% річних та 20634 886,24 грн — інфляційні втрати.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, НЕК «Укренерго» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги: скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі № 908/3461/24 та відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2025 у справі №908/3461/24.
Апелянт вважає ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 про розстрочення виконання рішення на шість місяців незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування виключних обставин, які б ускладнювали виконання рішення або робили його неможливим, адже надані ним документи, зокрема витяг з балансу та довідка про чисті активи, складені самим товариством і не підтверджують об`єктивної неможливості сплатити заборгованість. Крім того, посилання відповідача на воєнний стан апелянт вважає безпідставним, оскільки наслідки військової агресії мають загальний характер та в однаковій мірі стосуються обох сторін, при цьому відповідач не довів, що спірна заборгованість виникла саме через продаж електроенергії на тимчасово окуповані території, а також не враховано, що він є постачальником без прив`язки до території здійснення діяльності та поряд з постачанням електроенергії займається ще й постачанням природного газу. На переконання апелянта суд першої інстанції також не надав оцінки тому, що НЕК «Укренерго» - є єдиним оператором системи передачі України, товариством зі 100% державною часткою, віднесеним до об`єктів стратегічного значення для економіки і безпеки держави, яке забезпечує стале функціонування об`єднаної енергосистеми України та є членом європейського енергооб`єднання ENTSO-E, при цьому через постійні ракетні обстріли інфраструктура позивача зазнає значних руйнувань, що потребує постійних додаткових витрат на аварійно-відновлювальні роботи, а за 2025 рік позивач отримав збитків у розмірі 10,66 млрд грн, тоді як відповідач не має власних енергетичних об`єктів і не несе таких витрат. Звертає увагу, що суд не обґрунтував, чому відповідач, який за кілька днів березня 2025 року сплатив позивачу 159999550,17 грн, не може виконати рішення на суму 25456450,48 грн, що є в шість разів меншою, а також відповідач не надав жодних доказів відсутності коштів на банківських рахунках чи майна, на яке можливо звернути стягнення, при цьому скрутний фінансовий стан не може бути безумовною підставою для розстрочення, оскільки суб`єкт господарювання здійснює діяльність на власний ризик і повинен самостійно розраховувати наслідки своїх дій. Позивач також зауважує, що суд не врахував, що з моменту ухвалення рішення 17.11.2025 до розгляду заяви 11.05.2026 минуло шість місяців, однак відповідач не вчинив жодних дій для виконання рішення, навіть не сплатив судовий збір. Позивач вважає, що надання розстрочення фактично є безпроцентним кредитуванням боржника за рахунок позивача, що з урахуванням інфляційних процесів призводить до значного знецінення присуджених сум та порушує право позивача на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судових рішень, закріплений ст. 129-1 Конституції України. За доводами позивача ухвала суду першої інстанції порушує баланс інтересів сторін, принципи рівності, справедливості та добросовісності, а тому підлягає скасуванню, в як наслідок відмовою в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення повністю.
В судове засідання представник апелянта, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання шляхом доставки ухвали суду від 15.06.2026 до електронного кабінету, не з`явився. 30.06.2026 від НЕК «Укренерго» надійшла заява про повне підтримання вимог апеляційної скарги та проведення судового засідання без участі представника. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу та додаткових пояснень позивача
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 про розстрочення виконання судового рішення є законною, обґрунтованою та прийнятою з дотриманням норм матеріального і процесуального права. При цьому ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначає, що протягом усього судового розгляду даної справи демонструвало добросовісну поведінку та намагалося дотримуватися виконання грошових зобов`язань перед позивачем, зокрема, за час судового розгляду відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 469883826,67 грн та частково сплачено 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 3000000,00 грн, крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції від 11.05.2026 відповідач здійснив перший платіж згідно з графіком розстрочення у загальному розмірі 4242741,75 грн з дотриманням встановлених строків, що підтверджується платіжною інструкцією № 3257 від 29.05.2026. На переконання відповідача вказане свідчить про реальне виконання боржником своїх зобов`язань. Відповідач також зазначає, що надані до суду першої інстанції документи щодо фінансового стану ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» свідчать про критичне становище, спричинене тим, що понад 70% території Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією, внаслідок чого товариство, яке виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області, позбавилося значної частини доходів незалежно від своєї волі та проведення господарської діяльності, що є об`єктивною та непереборною обставиною, яка істотно ускладнює виконання судового рішення. Вважає, що суд першої інстанції, надаючи розстрочення на шість місяців, діяв у межах своїх повноважень, передбачених ст. 331 ГПК України, та дотримався встановленого законом строку, оскільки розстрочення не перевищує одного року з дня ухвалення рішення. Вказує, що запроваджений процесуальними нормами механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, яка спрямована на досягнення кінцевої мети судового розгляду, а саме реального виконання ухваленого судом рішення, тому надання розстрочення в даному випадку відповідає балансу інтересів сторін, слугує досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора, оскільки сприятиме стабільному здійсненню ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» господарської діяльності та зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем у повному обсязі. Щодо тверджень апелянта про те, що воєнний стан має загальний характер та стосується обох сторін, відповідач зазначає, що наслідки військової агресії для ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є значно тяжчими, оскільки воно втратило доступ до понад 70% своєї території обслуговування та відповідних надходжень, тоді як НЕК «Укренерго» як оператор системи передачі забезпечує діяльність по всій території України і не втратило такої значної частки ринку. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що НЕК «Укренерго» так само, як і ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», є критично важливим підприємством, однак надання розстрочення жодним чином не порушує прав позивача, оскільки боржник не ухиляється від виконання зобов`язань, а навпаки, вживає всіх можливих заходів для поступового погашення заборгованості, що підтверджується здійсненими платежами. Також відповідач зазначає, що господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання судового рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, а в даному випадку суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам, які підтверджують скрутне фінансове становище відповідача. На переконання відповідача розстрочення виконання рішення на шість місяців є пропорційним та виправданим заходом, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. 
В судове засідання представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання шляхом доставки ухвали суду від 15.06.2026 до електронного кабінету, не з`явився. Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, для усунення допущених при поданні апеляційної скарги недоліків.
10.06.2026 від НЕК «Укренерго» надійшла заява про усунення недоліків, якою з урахуванням доданих до неї документів, зазначені в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2026 недоліки, усунуті в повному обсязі. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НЕК «Укренерго» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі № 908/3461/24 за позовом НЕК «Укренерго» до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення коштів; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 02.07.2026 об 11:00 год, а також витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали вказаної справи. 
22.06.2026 від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
26.06.2026 від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надійшла заява про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою суду від 29.06.2026 задоволена. 
26.06.2026 матеріали справи № 908/3461/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду. 
30.06.2026 від НЕК «Укренерго» надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника. 
01.07.2026 від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надійшла заява про долучення до матеріалів справи роздруківку платіжної інструкції про здійснення чергового платежу. 
У судовому засіданні 02.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Згідно з платіжною інструкцією № 3257 від 29.05.2026, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» сплатило на користь НЕК «Укренерго» 4242741,75 грн з посиланням у призначенні платежу на ухвалу суду від 11.05.2026. Відповідно до платіжної інструкції № 4006 від 30.06.2026, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» сплатило на користь НЕК «Укренерго» 4242741,75 грн з посиланням у призначенні платежу на ухвалу суду від 11.05.2026.
З Витягу з балансу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», підписаного головним бухгалтером товариства, вбачається, що станом на 31.12.2025 дебіторська заборгованість споживачів електроенергії перед товариством становить 1109343 тис. грн, а кредиторська заборгованість самого товариства перед учасниками ринку перевищує 1,9 млрд грн.
Згідно з довідкою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» № 7 від 26.02.2026 про вартість чистих активів, станом на 31.12.2025 згідно з даними балансу (бухгалтерського обліку) вартість чистих активів підприємства склала 1311574 тис.грн.
Витягами з наказів Міністерства енергетики України від 15.07.2024 № 259 та від 25.12.2024 № 478 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період» підтверджується, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» має статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Згідно з розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації – Запорізької обласної військової адміністрації від 22.11.2024 № 1033 «Про відповідність підприємств, установ та організацій критеріям, за якими вони були визначені критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у Запорізькій області», ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у Запорізькій області.
Статтею 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції , може розстрочити виконання рішення. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини. Заява про розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 3) стихійне лихо , інші надзвичайні події тощо. Розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про розстрочення виконання судового рішення постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення на 6 місяців, шляхом сплати рівними платежами відповідно до графіку. 
Апелянт вказує, що відповідач не довів належними доказами виключних обставин, що ускладнюють виконання рішення, адже надані ним витяг з балансу та довідка про чисті активи складені самим товариством і не підтверджують об`єктивної неможливості сплатити борг. Вважає посилання на воєнний стан безпідставним, оскільки його наслідки мають загальний характер та стосуються обох сторін, при цьому відповідач не довів, що заборгованість виникла через продаж електроенергії на окуповані території, а також не враховано, що він є постачальником без прив`язки до території та здійснює ще й постачання газу. Вказує, що суд не надав оцінки тому, що НЕК «Укренерго» є єдиним оператором системи передачі України, має стратегічне значення для енергобезпеки держави, зазнає постійних втрат від ракетних обстрілів та отримав збитків за 2025 рік у розмірі 10,66 млрд грн, тоді як відповідач не має власних енергетичних об`єктів. Зазначає, що суд не обґрунтував, чому відповідач, який за кілька днів березня 2025 року сплатив 159999550,17 грн, не може виконати рішення на суму 25456450,48, що в шість разів менше, а також відповідач не надав доказів відсутності коштів чи майна. Зауважує, що скрутний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки, оскільки суб`єкт господарювання діє на власний ризик. Стверджує, що суд не врахував, що з моменту ухвалення рішення 17.11.2025 до розгляду заяви 11.05.2026 минуло шість місяців, однак відповідач не вчинив жодних дій для виконання, навіть не сплатив судовий збір. Вважає, що надання розстрочення фактично є безпроцентним кредитуванням боржника, що з урахуванням інфляції призводить до знецінення присуджених сум та порушує право позивача на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а також принцип обов`язковості судових рішень, закріплений ст. 129-1 Конституції України.
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції законною, оскільки боржник протягом розгляду справи сплатив основний борг у розмірі 469883826,67 грн, частково 3% річних та інфляційні втрати на суму 3000000,00 грн, а також здійснив перший платіж за графіком розстрочення 29.05.2026 на суму 4242741,75 грн, що свідчить про добросовісність та реальне виконання зобов`язань. На переконання відповідача надані до суду документи підтверджують критичне фінансове становище, спричинене окупацією понад 70% території Запорізької області, внаслідок чого відповідач втратив значну частину доходів, що є об`єктивною та непереборною обставиною, яка істотно ускладнює виконання рішення. Відповідач вважає, що розстрочення на шість місяців відповідає вимогам ст. 331 ГПК України, не перевищує річного строку та забезпечує баланс інтересів сторін, оскільки сприяє стабільній роботі підприємства та реальному отриманню боргу стягувачем. Вважає твердження апелянта про загальний характер війни безпідставними, адже наслідки для відповідача є значно тяжчими через втрату доступу до більшості території обслуговування, тоді як позивач не втратив такої частки ринку. Стверджує, що надання розстрочення не порушує прав позивача, оскільки боржник не ухиляється від виконання, а вживає заходів для поступового погашення боргу. Зауважує, що ГПК України не містить вичерпного переліку підстав для розстрочення, тому суд оцінює докази за внутрішнім переконанням і в даному випадку надав належну оцінку всім обставинам. Вважає, що розстрочення на шість місяців є пропорційним та виправданим заходом, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги як необґрунтовані з огляду на наступне.
Частинами 1, 3 – 5 ст.331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.
При цьому згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.
Проте, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.86 ГПК України. 
Відповідно до вказаної норми, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2025 у справі № 904/1060/24
Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст.6 Конвенції права (рішення від 28.07.1999 у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy).
З огляду на те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно ухвалене, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України"), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті, для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
У даному спорі, як зазначено раніше, відповідачу розстрочено виконання рішення на 6 місяців рівними платежами. На підтвердження наведених у заяві про розстрочення виконання рішення відповідач надав: витяг з балансу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»; довідку №7 від 26.02.2026 за підписом головного бухгалтера ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про вартість чистих активів станом на 31.12.2025; витяг з наказу Міністерства енергетики України від 25.12.2024 №478 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період», розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації – Запорізької обласної військової адміністрації від 22.11.2024 №1033 «Про відповідність підприємств, установ та організацій критеріям, за якими вони були визначені критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у Запорізькій області»; витяг з наказу Міністерства енергетики України від 15.07.2024 №259 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період», до переліку яких належить, в тому числі, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».
Суд першої інстанції, надаючи розстрочення, виходив з того, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» перебуває у надзвичайно складному фінансовому становищі, зумовленому повномасштабним вторгненням та триваючими бойовими діями на території Запорізької області. Як встановлено судом першої інстанції, близько 71,83% території Запорізької області є тимчасово окупованою або зоною активних бойових дій, що призвело до втрати товариством майже 40% споживачів та відповідних надходжень. Колегія суддів погоджується з цими висновками, оскільки вони підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема, витягом з балансу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» станом на 31.12.2025, згідно з яким дебіторська заборгованість споживачів електроенергії становить 1109343 тис. грн, а кредиторська заборгованість самого товариства перед учасниками ринку перевищує 1,9 млрд грн. Такий значний дисбаланс між дебіторською та кредиторською заборгованістю свідчить про критичний фінансовий стан ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та об`єктивну неможливість одночасного виконання всіх грошових зобов`язань.
Крім того, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції правомірно враховано законодавчі обмеження, які перешкоджають ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в повному обсязі реалізовувати свої права щодо стягнення заборгованості зі споживачів. Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» забороняє підприємствам відключати споживачів-боржників та нараховувати їм штрафні санкції. Водночас, п. 10-2 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» забороняє органам державної виконавчої служби здійснювати виконавчі дії щодо стягнення заборгованості з населення на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих територіях. Ці обставини об`єктивно позбавляють ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» можливості в повному обсязі стягувати дебіторську заборгованість та, відповідно, своєчасно виконувати власні зобов`язання перед позивачем. Зазначені обставини є надзвичайними подіями в розумінні п. 3 ч. 4 ст. 331 ГПК України, що є самостійною підставою для надання розстрочення виконання судового рішення.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що відповідач не довів винятковості обставин, оскільки надані ним документи складені самим товариством. Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Як зазначено вище, відповідач надав до суду першої інстанції витяг з балансу, довідку про вартість чистих активів, витяг з наказу Міністерства енергетики України про визначення ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» критично важливим для економіки, листи та розпорядження Запорізької обласної військової адміністрації. Ці документи є належними та допустимими доказами, оскільки вони містять інформацію про фінансовий стан відповідача та його статус, що має значення для вирішення питання про надання розстрочення. Позиція апелянта про те, що ці докази є неналежними лише через те, що вони складені безпосередньо відповідачем, не ґрунтується на нормах процесуального права. Більш того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач протягом розгляду справи сплатив основний борг у розмірі 469883826,67 грн та частково 3% річних та інфляційні втрати на суму 3000000,00 грн. Крім того, відповідач станом на час розгляду апеляційної скарги здійснив перші два платежі згідно з графіком розстрочення – 29.05.2026 та 30.06.2026 по 4242741,75 грн. Така поведінка боржника свідчить про його добросовісність та реальний намір виконати судове рішення, що, відповідно до практики Верховного Суду, є важливим критерієм при вирішенні питання про надання розстрочення.
Доводи апелянта про те, що воєнний стан має загальний характер та стосується обох сторін, також не можуть бути прийняті до уваги. Як правильно зазначив суд першої інстанції, наслідки військової агресії для ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є значно тяжчими, оскільки воно втратило доступ до понад 70% своєї території обслуговування та відповідних надходжень. Натомість, НЕК «Укренерго» як оператор системи передачі забезпечує діяльність по всій території України та не втратило такої значної частки ринку. Крім того, посилання апелянта на те, що відповідач є постачальником без прив`язки до території, не спростовує факту окупації значної частини Запорізької області, де зареєстровані та фактично знаходяться більшість споживачів товариства. Також безпідставним є твердження про те, що відповідач здійснює ще й постачання природного газу, оскільки це не стосується предмета спору та не впливає на можливість виконання рішення у цій справі.
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на його стратегічне значення та наявність збитків. Надання розстрочення виконання судового рішення жодним чином не зменшує стратегічного значення НЕК «Укренерго» та не скасовує обов`язку ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» сплатити заборгованість. Розстрочення є винятковим заходом, спрямованим на досягнення кінцевої мети судового розгляду - реального виконання ухваленого судом рішення. Воно не створює для боржника привілейованих умов, а лише надає йому можливість виконати рішення поступово, з урахуванням його реального фінансового стану, що, в свою чергу, забезпечує дотримання балансу інтересів сторін. В іншому випадку, негайне виконання рішення може призвести до банкрутства відповідача, що зробить неможливим отримання стягувачем будь-яких коштів взагалі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розстрочення надано на шість місяців, два з яких вже минуло та виконані боржником, що не перевищує встановленого ч. 5 ст. 331 ГПК України максимального строку в один рік з дня ухвалення судового рішення. Судом першої інстанції правильно враховано, що рішення у справі № 908/3461/24 набрало законної сили 22.04.2026, тому розстрочення до 31.10.2026 є правомірним та таким, що відповідає вимогам процесуального закону.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які підтверджують скрутне фінансове становище відповідача, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розстрочення виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у даній справі підлягає залишенню без змін.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги НЕК «Укренерго» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Колегія суддів не встановила жодної з наведених підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга НЕК «Укренерго» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі №908/3461/24 про розстрочення виконання рішення – залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, витрати апелянта щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287, 334 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі № 908/3461/24 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.05.2026 у справі № 908/3461/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 23.07.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля 

Т.В.Стефанів