ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 2-112/12
провадження 22-ц/822/1142/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів:  Височанської Н.К., Одинака О.О.,
секретар Скулеба А.І.,
учасники справи:
скаржник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л.О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на дії/бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в порядку ст. 447 ЦПК України.
Посилалася на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість на користь банку за договором №1103597000 від 04 вересня 2006 року 198892,59 швейцарських франків, що в еквіваленті на національну валюту по курсу НБУ становить 1789892 гривень 29 копійок, неустойку за порушення зобов`язань в сумі 500 гривень та пеню за порушення термінів повернення кредиту в сумі 719, 42 швейцарських франків, що в еквіваленті на національну валюту по курсу НБУ становить 15473 гривень 49 копійок, 28 березня 2012 року Кіцманським районним судом видано виконавчий лист.
Вказує на те, що в рамках виконавчого провадження №48235554 виконується виконавчий лист №2-112/12, виданий 28 березня 2012 року Кіцманським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості.
Посилається на те, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до листа №58-4-03/33-209 від 28 жовтня 2024 року вбачається, що кредитні зобов`язання за договором №1103597000 від 04 вересня 2006 року виконані в повному обсязі.
Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про зняття арешту з усього належного їй майна, накладеного у виконавчому провадженні №48235554, однак листом від 30 червня 2025 року №2225 відділ примусового виконання рішень фактично відмовив у задоволенні її заяви, посилаючись на відсутність підстав для зняття арешту.
Враховуючи наведене, просить скаргу задовольнити, визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень у виконавчому провадженні №48235554, яка полягає у невжитті передбачених законом заходів щодо зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, після повного виконання рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2012 року у справі №2-112/12 (виконавчий лист №2-112/12 від 28 березня 2012 року) та зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути допущене порушення прав ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови у виконавчому провадженні № 48235554 про скасування (припинення дії) заходів примусового виконання, застосованих до неї; скасувати постанову (постанови) про арешт майна боржника та заборону його відчуження, винесені у виконавчому провадженні № 48235554; вжити всіх необхідних дій для зняття арешту з усього належного заявниці майна та виключення відповідних відомостей про арешт і про неї, як боржника з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інших державних реєстрів та з Єдиного реєстру боржників.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, подану в порядку ст. 447 ЦПК України, особа, дії/бездіяльність якої оскаржуються: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: стягувач ПАТ «УкрСиббанк», відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавче провадження №31104229 завершено, відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому внаслідок повернення виконавчого листа стягувачеві у державного виконавця відсутні повноваження на зняття арешту з майна боржника.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення скарги. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Суд першої інстанції фактично встановив обставини, які підтверджують обгрунтованість скарги, однак зробив протилежний правовий висновок.
Суд першої інстанції не застосував норми статтей 3 та 17 Закону України «Про іпотеку», хоча саме ці норми мають істотне значення для оцінки правових наслідків повного виконання кредитного зобов`язання.
Подальше існування арешту є непропорційним та таким, що порушує права ОСОБА_1 на мирне володіння майном.
Позиція апеляційного суду
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
11 червня 2025 року скаржницею ОСОБА_1 скеровано заяву до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій остання просить зняти арешт, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 48235554 (а.с.9).
Із змісту листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №2225 від 30 червня 2025 року, який направлено ОСОБА_1 , у відповідь на вказану вище заяву, вбачається, що виконавче провадження № 48235554 завершено 23 червня 2016 року, на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, про що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Зазначається, що наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа встановлені ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV. Законні підстави для зняття арешту з майна (коштів) ОСОБА_1 або його частини, що встановлені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV у державного виконавця відсутні (а.с.7-8).
Також судом встановлено, що скаржниця ОСОБА_1 вже зверталася раніше з аналогічною скаргою до суду, яку ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області залишено без розгляду (№2-112/12, провадження №718/10/25).
У вказаній справі судом було витребувано з відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію матеріалів виконавчого провадження №48235554 по виконанню виконавчого листа №2-112/2012, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 28 березня 2012 року, однак згідно відповіді відділу зазначається, що виконавче провадження №48235554 по виконанню виконавчого листа №2-112/2012, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 28 березня 2012 року знищено та надати копію вказаного виконавчого провадження є неможливим (а.с.23).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документу стягувачу) встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснюється або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 навела висновки про застосування норм права, які в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин зазначивши наступне.
Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII) ( п. 87).
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 28 березня 2012 року №2-112/2012, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48Закону№ 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із частиною другою статті 57 Закону№ 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону.
У Законі№ 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV.Закон№ 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.
Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону№ 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).
Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII .
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться.
Частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону(аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону№ 1404-VIII).
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону №606-XIV.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40Закону № 1404-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Аналіз пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), свідчить про те, що в ньому відсутня вказівка на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту, оскільки в ньому зазначається про обов`язок останнього вказати на наслідки відповідної виконавчої дії (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження), якщо законом такі наслідки передбачені.
Положеннями частин першої статті 50 Закону№ 606-XIV передбачено два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Оскільки частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачав такий наслідок.
Отже, як частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV, так і пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.
З наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.
Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.
Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).
Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.
Відповідь ДВС від 30 червня 2025 року за №2225 свідчить про винесення у виконавчому провадженні 48235554 постанови про відкриття виконавчого провадження. Також 23 червня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження. (а.с. 7,8) Виконавче провадження знищено ( а.с.23). 
Скаржник зазначив, що бездіяльність ВДВС, полягає у неприпиненні обтяження нерухомого майна.
Разом з тим, наведені вище обставини та норми матеріального права не надають підстав для припинення обтяження та арешту державним виконавцем.
За нормою пункту 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції від 01 листопада 2022 року) визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
У цій справі матеріали виконавчого провадження не відновлені. Разом з тим, їх не відновлення, за наявності інформації з АСВП про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 5 ч.1 ст. 47 Закону № 606-XIV, надають підстави для наведених висновків суду апеляційної інстанції.
Оскільки виконавче провадження № 48235554, відкрите, на підставі виконавчого листа № 2-112/2012, виданого 28 березня 2012 року повернуто стягувачу без подальшого виконання, на підставі п.4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Закону № 606-XIV, що не свідчить про закінчення виконавчого провадження та не позбавляє стягувача реалізувати право повторного звернення із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків, тому у суду першої інстанції відсутні були підстави для зняття арешту з майна боржника.
ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами повного виконання саме рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2012 року, ухваленого у справі №2-112/12, на підставі якого видано виконавчий лист №2-112/12 від 28 березня 2012 року та відкрито ВП №48235554.
Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом правильно досліджено всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішенн.
Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Дата складання повної постанови – 17 липня 2026 року.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: О.О. Одинак
Н.К. Височанська