Справа № 683/1555/26
2/683/1337/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої – судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/1555/26, 2/683/1337/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, 
в с т а н о в и в:

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів і просить визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане 28 травня 1999 року Відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради, вказана вище квартира належить на праві власності п`ятьом особам, а саме: їй – ОСОБА_1 , її чоловіку ОСОБА_5 , та їх дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, у свідоцтві про право власності на житло частки співвласників у вказаній квартирі не визначені. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частина квартири АДРЕСА_1 . 
Позивачка зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка у встановленому законом порядку, та є єдиною його спадкоємицею першої черги за законом. 
Проте, нотаріус відмовила їй у оформленні спадщини на квартиру з тих підстав, що у правовстановлюючому документі на квартиру не визначено розмірів часток співвласників. 
Вказує, що частка кожного із співвласників квартири є рівною і становить по 1/5 частині, оскільки інших домовленостей щодо розміру часток між ними не було. Тому, вважає, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка, увійшла саме 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . 
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить у судовому порядку захистити її право на спадщину шляхом визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 права власності на 1/5 частину спірної квартири. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Козак І.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, позов підтримує, просить задовольнити. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у визначений судом строк відзив не подавали. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 травня 1999 року Відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради на підставі розпорядження №4535 від 09 квітня 1999 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
Вказана квартира зареєстрована у Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №3776 за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у рівних частках за кожним, підстава реєстрації - свідоцтво про право власності на житло від 28 травня 1999 року, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №4390 від 02 квітня 2026 року, а також відповідною відміткою про реєстрацію права власності на бланку свідоцтва про право власності на житло. 
Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Згідно ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була набута у власність ОСОБА_5 та членами його сім`ї в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XIIвід 19 червня 1992 року. 
Оскільки будь-яких домовленостей між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо визначення їх часток у спільній власності на квартиру не було, при реєстрації права власності на спірну квартиру у Старокостянтинівському БТІ вони погодились з тим, що їх частки у квартирі є рівними, у подальшому не оспорювали розмір своїх часток, тому суд дійшов висновку, що частка кожного із них у спірній квартирі становить по 1/5 частині. 
Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. 
Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №3584/03-38/2025 від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_5 на день своє смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_1 . 
За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №83584098 від 11 грудня 2025 року. 
11 грудня 2025 року на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №666/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
З матеріалів спадкової справи №666/2025 вбачається, що ОСОБА_1 13 травня 2026 року подала нотаріусу заяву, у якій повідомила, що спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 вона прийняла згідно ч.3 ст.1268 ЦК України. 
Отже, спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за законом і його єдиною спадкоємицею за законом першої черги, яка прийняла спадщину, є його дружина – ОСОБА_1 . 
До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , увійшла 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року. 
13 травня 2026 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину вищезазначеної квартири через відсутність у правовстановлюючому документі на квартиру інформації про розмір часток її співвласників. 
Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що розмір частки ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , становить 1/5 частину, а тому це нерухоме майно увійшло до складу спадщини після його смерті та перейшло до його єдиного спадкоємця за законом – дружини ОСОБА_1 . 
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Текст рішення складено 22 липня 2026 року. 

Суддя: