ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/3140/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
прокуратури - Савицька О. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (судді: Кощеєв І. М. - головуючий, Чус О. В., Дармін М. О.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.20204 (суддя Колісник І. І.) у справі
за позовом керівника Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: 1) Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області; 2) Новомосковської районної військової адміністрації Дніпропетровської області
до Фізичної особи-підприємця Мосіна Вячеслава Миколайовича
про скасування державної реєстрації права оренди та повернення земельних ділянок водного фонду, 
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У червні 2023 року керівник Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (далі - Губиниська селищна рада) та Новомосковської районної військової адміністрації Дніпропетровської області (далі - Новомосковська районна військова адміністрація) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця Мосіна Вячеслава Миколайовича (далі - ФОП Мосін В. М.) про:
- скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки площею 20,06 га, кадастровий номер 1223283300:01:402:0004, площею 20,16 га кадастровий номер 1223283300:01:402:0003 та площею 7,44 га кадастровий номер 1223283300:01:402:0002, які розташовані на території Губиниської селищної ради, проведеної за Мосіним В. М. на підставі договорів оренди земельних ділянок (зі змінами) АЕВ № 600778, АЕВ № 600779, № 2641, виданих 27.09.2001 (далі - спірні земельні ділянки);
- усунення перешкод у здійсненні Губиниською селищною радою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками водного фонду для рибогосподарських потреб шляхом її повернення на користь Губиниської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Губиниської селищної ради з незаконного користування Мосіна В. М.
1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на статтю 152 Земельного кодексу України, статті 202, 203, 215, 220, 391 Цивільного кодексу України та положення Законів України "Про оренду землі" та "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обґрунтовані тим, що згідно з договором оренди землі від 27.09.2001 Мосін В. М. набув речове право оренди земельних ділянок водного фонду, розташованих на території Мар`янівської сільської ради (увійшла до Губинської селищної об`єднаної територіальної громади) з метою сільськогосподарського використання для рибогосподарських потреб з моменту державної реєстрації договору оренди землі, а саме з 01.10.2001 відповідно до запису № ДПНв 000001 у Книзі реєстрації договорів.
Вказаний договір на виконання статті 13 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час його укладення) посвідчено державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі.
31.10.2006 між Новомосковською районною державною адміністрацією та Мосіним В. М. на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 23.11.2006 № 1666 "Про надання згоди на продовження строку оренди земельної ділянки водного фонду Мосіну В. М." було укладено угоду про зміну умов договору оренди від 27.09.2001, якою продовжено строк дії договору на 48 років з дати її реєстрації.
Проте в порушення статті 654 Цивільного кодексу України додаткова угода від 31.10.2006 не була нотаріально посвідчена.
На думку прокурора, у цьому випадку не дотримані норми законодавства під час пролонгації дії договору оренди земельної ділянки водного фонду від 27.09.2001, а земельні ділянки перебувають у незаконному користуванні відповідача всупереч встановленому законом порядку без належних правовстановлюючих документів, що має наслідком скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за відповідачем та усунення перешкод у їх користуванні шляхом повернення на користь Губиниської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Губиниської селищної ради.
1.3. Новомосковська районна державна адміністрація та Губинська селищна рада підтримали позов прокурора та просили розглядати справу за відсутності представників позивачів.
1.4. У лютому 2024 року прокурор подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив припинити право оренди відповідача на спірні земельні ділянки та усунути перешкоди у здійсненні Губиниською селищною радою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками водного фонду для рибогосподарських потреб шляхом знесення самовільно збудованих будівель та споруд на ній, та її повернення на користь Губиниської селищної ради з незаконного користування Мосіна В. М.
Прокурор у заяві посилався на те, що під час розгляду справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 зробила висновок щодо ефективного способу захисту у подібних правовідносинах у зв`язку з чим виникла необхідність викласти позовні вимоги в іншій редакції.
1.5. У відзиві представник відповідача зазначав, що прокурор змінив предмет та підстави позову з урахуванням вимоги про знесення самовільно збудованих споруд, що свідчить про необхідність відмовитися від первісного позову та звернутися до господарського суду з новою позовною заявою.
1.6. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.03.2024 відмовлено у задоволенні заяви прокурора про зміну предмета позову у справі з посиланням на те, що з аналізу поданої прокурором заяви вбачається одночасна змінена не тільки предмета, а й підстави позову.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025, у задоволенні позову відмовлено.
2.2. Суди попередніх інстанцій вказали на те, що державна реєстрація орендарем права оренди є достатньою умовою виконання вимоги про державну реєстрацію договору оренди, враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди станом на 17.07.2017 було неможливо здійснити. 
При цьому матеріали справи не містять доказів наявності у Новомосковської районної військової адміністрації заперечень щодо чинності угоди від 31.10.2006 на момент державної реєстрації за відповідачем права оренди на спірні земельні ділянки, відомості про які є публічними.
Отже, суди дійшли висновку про те, що спірна угода від 31.10.2006 до договору оренди земельної ділянки водного фонду набрала чинності з моменту державної реєстрації відповідних речових прав, тобто 17.07.2017.
Суди також вказали на те, що вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки не є належним способом захисту з урахуванням зазначених прокурором підстав позову, а позовні вимоги прокурора про повернення спірних земельних ділянок з огляду на фактичні обставини справи є неефективними.
Щодо нотаріальної форми спірного договору про внесення змін, суди виходили з того, що ні законом, ні договором оренди не встановлено обов`язкового нотаріального посвідчення для додаткової угоди до договору земельної ділянки на час її укладення - 31.10.2006, а визначено лише просту письмову форму, що виключає можливість настання негативних наслідків у виді нікчемності такого правочину у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2024, прокурор у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21.02.2024, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на неправильне застосуванням судами норм матеріального права (статей 58, 60, 125, 126, 152, Земельного кодексу України, статей 11, 182, 202, 203, 210, 215, 229 233, 391, 317, 319, 626, 627, 640, 654, 792 Цивільного кодексу України, статей 3, 4, 10, 18, 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") та з порушенням норм процесуального права (статей 46, 236 Господарського процесуального кодексу України).
3.1.1. Прокурор зазначає, що вказана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для держави, оскільки за результатами розгляду зазначеної справи склалася ситуація, за якої суди першої та апеляційної інстанції ототожнивши поняття "державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки" та "державної реєстрації додаткової угоди" зробили висновки, що додаткові угоди до договорів оренди землі державної форми власності, укладені до 01.01.2023, але не зареєстровані, можуть набути чинності шляхом державної реєстрації відповідного права оренди на підставі цих документів. 
Судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосовано норми права без урахування висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15 та від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 щодо моменту набрання чинності додаткових угод до договорів оренди землі укладених до 01.01.2013, в яких зазначалося, що за змістом статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
У постанові від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як це передбачено статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (тобто в редакції до 01.01.2013).
Постановою від 25.12.1998 № 2073 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок державної реєстрації договорів оренди землі (далі - Порядок), який був чинний на момент спірних правовідносин та пунктом 17 якого передбачено, що у разі внесення змін до договору оренди він підлягає перереєстрації. Перереєстрація, а також поновлення договорів оренди проводиться в порядку, встановленому для їх державної реєстрації.
Тобто, як зазначає скаржник, чинний на момент підписання сторонами додаткової угоди (2006 рік) Порядок передбачав обов`язкову державну реєстрацію змін.
Отже, додаткова угода до договору оренди землі, підписана сторонами 31.10.2006, могла набрати чинності для сторін договору не раніше здійснення її державної реєстрації, а здійснення державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, яка підписана сторонами до 01.01.2013, є обов`язковою та спростовує висновки судів в цій частині.
3.1.2. Прокурор звертає увагу на тому, що у пункті 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 сформовано висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (близький за змістом підхід щодо інших правовідносин викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14)).
У зв`язку із прийняттям Великою Палатою Верховного Суду нових висновків щодо належного способу захисту, прокурором було подано 21.02.2024 під час розгляду справи у підготовчому провадженні заяву про зміну предмету позову, а саме викладено позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права оренди у новій редакції, без зміни підстав їх правового обґрунтування, про припинити права оренди на земельні ділянки.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 в справі № 924/1473/15 та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 13.07.2023 у справі № 5015/118/11, від 31.05.2023 у справі № 916/1029/22, від15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20, від 31.05.2023 у справі № 916/1029/22, які не враховано судами при винесенні оскаржуваних рішень).
З огляду на викладене, прокурор вважає, що заява про зміну предмета спору у частині зміни позовних вимог із скасування державної реєстрації речових прав оренди на припинення права оренди на 3 земельні ділянки підлягала задоволенню як така що подана на одній і тій же підставі (норми матеріального права) та відповідає належному способу захисту, визначеному Великою Палатою Верховного Суду у своєму висновку у пункті 55 постанови від 29.11.2023 у справі № 513/879/19.
Заявник касаційної скарги зазначає, що згідно з правовими позиціями Верховного Суду зайняття земельної ділянки водного фонду без належних правових підстав, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням чинного законодавства, треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов, який може бути пред`явлений протягом всього часу існування правопорушення.
Прокурор вказує на те, що як зайняття земельної ділянки водного фонду без належних правових підстав, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням чинного законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов.
Таким чином, належним способом захисту права комунальної власності Губиниської селищної ради на земельні ділянки є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження Губиниською селищною радою земельними ділянками шляхом знесення самовільно збудованих будівель та споруд та їх повернення на користь об`єднаної територіальної громади в особі Губиниської селищної ради з незаконного користування Мосіна В. М. і вказані обставини були підставою для подання прокурором заяви про зміну предмета позову.
3.2. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на судові рішення у справі, призначено розгляд справи у судовому засіданні 13.05.2025.
Згідно з ухвалою від 13.05.2026 зупинялося касаційне провадження у справі № 904/3140/23 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 925/632/19, яке було поновлено ухвалою від 11.06.2026.
3.3. Відзив на касаційну скаргу у строки, визначені судом, не надходив.
4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.
4.2. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:
- рішенням Новомосковської районної ради від 21.07.2000 № 18-73/ХХІІІ "Про надання згоди на відведення земельних ділянок водного фонду у тимчасове користування на умовах оренди" ПП "Мосін" надано згоду на виготовлення проєктів відводу земельних ділянок водного фонду у тимчасове користування (на умовах оренди) по Мар`янівській сільській раді - ставок Новоскотоватий, 13,5 га; каскад Ярчукова балка, 10 га; ставок для вирощування малька, 1,5 га;
- відповідно до висновку від 20.12.2000 Мар`янівською сільською радою за результатами розгляду проєкту відведення земельних ділянок водного фонду в тимчасове користування на умовах довгострокової оренди приватному підприємцю Мосіну В. М. для рибогосподарських потреб погоджено відведення в тимчасове користування земельної ділянки загальною площею 47,66 га, у тому числі під водою 30,39 га;
- рішенням Новомосковської районної ради від 01.03.2001 № 16-12/ХХІІІ "Про надання згоди на відведення земельних ділянок водного фонду у тимчасове користування на умовах оренди згідно з поданими проєктами" Мосіну В. М. у тимчасове користування на умовах оренди надано земельні ділянки водного фонду площею 47,66 га терміном на 5 років згідно з наданими проєктами по Мар`янівській сільській раді. Доручено укласти договір оренди на тимчасове користування земельними ділянками водного фонду на умовах оренди;
27.09.2001 між Мар`янівською сільською радою (орендодавець) та приватним підприємцем Мосіним В. М. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, в якому сторони погодили, зокрема такі умови:
- згідно з розділом 1 договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться на території Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (увійшла до Губиниської селищної об`єднаної територіальної громади). Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка площею 47,66 га ( в тому числі: під водою - 30,39 га, пасовищ, що заросли чагарником 16,05 га, госп. дворів 0,37 га, дамб 0,85 га );
- у розділі 2 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для рибогосподарських потреб. Орендарю надається право зводити будівлі та споруди, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання. Договір укладається на термін 5 років починаючи з дня його реєстрації. Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за 6 місяців до його закінчення.
Умови цього договору зберігають чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором. При переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди не зберігає чинність для нового власника. При зміні Орендаря договір оренди чинності не зберігає.
У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому в порівнянні з тим, в якому він одержав її в оренду. Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем без згоди орендодавця, не підлягає відшкодуванню. Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за згодою орендодавця, не підлягає відшкодуванню. Умови і строки відшкодування визначаються окремо угодою сторін.
Обов`язковими для діяльності орендаря є наступні обмеження щодо використання земельної ділянки: використання землі тільки за цільовим призначенням.
Для забезпечення виконання вказаних обмежень власник землі зобов`язується вести постійний контроль за використанням. Орендар зобов`язується дотримуватись умов договору.
- відповідно до розділу 4 договору оренди зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін, договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою для припинення договору є, серед іншого, закінчення його строку.
Будь-які зміни або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі та підписуються належним чином уповноваженими представниками сторін у разі, якщо з будь-яких причин будь-які положення цього договору є недійсними, недіючими, незаконними або такими, що не мають юридичної сили, це не впливає на дійсність або юридичну силу будь-якого або всіх інших положень цього договору. Сторони попереджаються, що у випадку коли будь-яке із положень цього договору втратило юридичну силу, вони невідкладно розпочнуть переговори на засадах взаємної доброзичливості для того, щоб змінити це положення таким чином, щоб у зміненому вигляді воно стало чинним і законним та у максимально можливому обсязі відбивало початкові наміри сторін щодо суті зазначеного положення. В разі відсутності взаємної згоди сторін щодо зміни умов цього договору його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони, ці питання вирішуються у судовому порядку.
- договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації в Мар`янівській сільській раді (розділ 8 договору оренди);
- договір оренди 27.09.2001 посвідчено державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2-2641.
01.10.2001 договір зареєстрований у Новомосковському районному відділі земельних ресурсів, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № ДПНв 000001.
Суди попередніх інстанцій також установили, що технічною комісією, призначеною розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації, 28.12.2005 проведено обстеження закінчених будівництвом самовільно збудованих об`єктів: будівля складу, побутова будівля, будівля охорони, майстерня, два навіси, убиральня, погріб у складі рибогосподарського господарства, розташованого на вул. Польова, 36 у с. Новоскотувате.
01.03.2006 технічною комісією, призначеною розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації, проведено обстеження закінчених будівництвом збудованих об`єктів: побутова будівля, будівлі охорони, чотири сараї та два навіси - у складі рибогосподарського господарства, розташованого на вул. Польова, 36А у с. Новоскотувате та будівлі охорони, навісу - у складі рибогосподарського господарства, розташованого на вул. Польова, 36Б у с. Новоскотувате, встановивши, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з державними будівельними нормами, порушень органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнаглядохоронпраці на будівництві не встановлено.
За результатами обстежень комісією також прийняті рішення про готовність вказаних об`єктів, розташованих на вул. Польова, 36, 36А, 36Б у с. Новоскотувате до введення в експлуатацію, що оформлено актами технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 28.12.2005 та від 01.03.2006.
Згідно з розпорядженнями голови Новомосковської районної державної адміністрації від 23.12.2005 № 1799, від 22.03.2006 № 363, від 13.03.2006 № 292 та № 293, від 22.03.2006 № 364 та № 365 згідно з протоколами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та постанов про стягнення штрафу, узаконено Мосіну В. М. самовільно збудовані об`єкти на вул. Польовій, 36, 36А, 36Б у с. Новоскотувате.
27.06.2006 виконавчим комітетом Мар`янівської сільської ради 27.06.2006 прийнято рішення, яким узаконено Мосіну В. М. самовільно збудовані об`єкти на вул. Польовій, 36, 36А, 36Б у с. Новоскотувате 
Виконавчим комітетом Мар`янівської сільської ради 11.08.2006 та 14.08.2006 видано Мосіну В. М. свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., с. Новоскотувате, вул. Польова, 36, 36А, 36Б.
Згідно з витягом № 11517986 Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" за Мосіним В. П. зареєстровано право власності на будівлі та споруди. 
Суди попередніх інстанцій також установили, що 24.10.2003 головою Новомосковської районної державної адміністрації за результатом розгляду заяви громадянина Мосіна В. М. про надання в оренду земель водного фонду для рибогосподарських потреб ухвалено розпорядження № 1395 "Про надання земельної ділянки із земель водного фонду в оренду для рибогосподарських потреб", відповідно до якого прийнято рішення затвердити розроблений проєкт відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 20,83 га для передачі її в оренду Мосіну В. М.; надати в оренду строком на 50 років земельну ділянку водного фонду, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради загальною площею 20,83 га, в тому числі площа водного дзеркала - 7,17 га, пасовищ - 13,39 га, дамб - 0,27 га для рибогосподарських потреб; Мосіну В. М. укласти у місячний термін з Новомосковською районною державною адміністрацією договір на оренду земельної ділянки.
За розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 23.11.2006 № 1666 "Про надання згоди на продовження строку оренди земельної ділянки водного фонду гр. Мосіну В.М. " адміністрацією надано згоду Мосіну В. М. на продовження строку оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 47,66 га терміном на 48 років, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради для рибогосподарських потреб, у зв`язку з чим останнього зобов`язано внести зміни до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 27.09.2001, а також прийнято рішення надати в оренду громадянину Мосіну В. М. водні об`єкти загальнодержавного значення, які розташовані на території Мар`янівської сільської ради, терміном на 48 років.
31.10.2006 між Новомосковською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Мосіним В. М. (орендар) на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 23.11.2006 № 1666 "Про надання згоди на продовження строку оренди земельної ділянки водного фонду Мосіну В. М." укладено угоду про зміну умов договору оренди земельної ділянки водного фонду від 27.09.2001, відповідно до якої внесено зміни в розділ 2 договору оренди земельної ділянки від 27.09.2001 щодо терміну оренди, який встановлено строком на 48 років починаючи з дати його реєстрації.
Суди попередніх інстанцій установили, що відомості про реєстрацію зазначеної додаткової угоди у матеріалах справи відсутні.
Також суди установили, що з наявних у матеріалах справи витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.06.2017 убачається, що з переданої в користування Мосіну В. М. на підставі договору оренди від 27.09.2001 земельної ділянки водного фонду площею 47,66 га, було сформовано три окремі земельні ділянки, які зареєстровані 26.06.2017 Відділом у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з визначеними кадастровими номерами.
За змістом вказаних витягів з Державного земельного кадастру реєстрація спірних земельних ділянок проведена за заявами Мосіна В. М. від 19.06.2017 та на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.06.2017, виготовленої ТОВ "Український земельно-правовий центр".
17.07.2017 державним реєстратором Комунального підприємства "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради Колесник І. М. на підставі рішення Новомосковської районної ради "Про надання згоди на відведення земельних ділянок водного фонду у тимчасове користування на умовах оренди згідно з поданими проєктами" від 01.03.2001 № 16-12/ХХШ, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VІ внесено відомості про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб за Державою Україна в особі Новомосковської районної державної адміністрації.
Зазначені відомості підтверджуються наявними у матеріалах справи Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.06.2023.
4.3. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову прокурора про скасування державної реєстрації за Мосіним В. М. права оренди на спірні земельні ділянки та усунення перешкод у здійсненні Губиниською селищною радою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками шляхом їх повернення на користь селищної ради виходив з того, що державна реєстрація орендарем ( Мосіним В. М. ) права оренди є достатньою умовою виконання вимоги про державну реєстрацію договору оренди, враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди станом на 17.07.2017 було неможливо здійснити. 
Суди вказали, що матеріали справи не містять доказів наявності у Новомосковської районної державної адміністрації заперечень щодо чинності угоди від 31.10.2006 до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 27.09.2001 на момент державної реєстрації за Мосіним В. М. права оренди на спірні земельні ділянки, відомості про які є публічними. 
Суди дійшли висновку, що за таких обставин укладена між Новомосковською районною державною адміністрацією та Мосіним В. М. 31.10.2006 угода до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 27.09.2001 набрала чинності з моменту державної реєстрації відповідних речових прав, тобто 17.07.2017. 
4.4. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 640 вказаного Кодексу договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 Цивільного кодексу України).
Статтею 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом статей 12, 13 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення договору від 27.09.2001) договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений строк. Договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням.
У частині 1 статті 16 цього Закону (у редакції, чинній на час укладання договору) передбачалося, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленостей з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.
4.5. У пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2026 у справі № 925/632/19 зазначено, що законодавство, яке було чинним на момент підписання договору оренди землі, встановлювало вимоги щодо обов`язкової державної реєстрації договору оренди землі. Набрання договором чинності пов`язувалося саме з державною реєстрацією договору.
Також у цій постанові звернуто увагу на тому, що існує стала правова позиція щодо моменту набрання чинності договором оренди землі, підписаним до 01.01.2013, яка неодноразово підтверджувалася Великою Палатою Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала: 
‹…› реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.
Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України".
У пунктах 111-115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2026 у справі № 925/632/19, правові позиції в якій в силу частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України підлягають врахуванню судом касаційної інстанції, який у такому випадку не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, викладено таке:
"111. Отже, практика Великої Палати Верховного Суду щодо значення державної реєстрації договору оренди землі, підписаного до 01.01.2013, та моменту набрання таким договором чинності є усталеною. Саме з державною реєстрацією такого договору пов`язується набрання ним чинності.
112. З 01.01.2013 набрали чинності зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Із цього моменту законодавством встановлено необхідність здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
113. Разом з тим державна реєстрація речового права та державна реєстрація договору оренди землі є різними процедурами, які мають різний механізм реалізації та правові наслідки.
114. Проведення державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
115. Отже, за загальним правилом договори оренди землі, підписані до 01.01.2013, набирають чинності з моменту їх державної реєстрації, якщо інший порядок набрання ними чинності не передбачений самими договорами. Лише після державної реєстрації договору (якщо така реєстрація передбачена законом чи договором) сторони набувають права та обов`язки за договором".
4.6. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що державна реєстрація орендарем ( Мосіним В. М. ) права оренди є достатньою умовою виконання вимоги про державну реєстрацію договору оренди, є передчасними та такими, що не відповідають положенням законодавства та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.05.2026 у справі № 925/632/19, яку відповідно до частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України враховано судом касаційної інстанції.
4.7. Суди попередніх інстанцій також вказали на те, що позовні вимоги прокурора про повернення спірних земельних ділянок з огляду на фактичні обставини справи є неефективними, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Тому зважаючи на мету поданого прокурором позову - захист інтересів держави шляхом усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками обраний прокурором спосіб захисту з визначеними підставами є неефективним, оскільки не вирішує спір по суті.
При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що за результатом аналізу поданої прокурором заяви вбачається, що у поданій заяві одночасно змінено не тільки предмет, а й підстави позову.
4.8. Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 27.01.2025 у справі № 903/968/23.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Як свідчить зміст заяви прокурора про зміну предмета позову, обґрунтовуючи необхідність зміни предмета позову, прокурор зазначав про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (після подання прокурором позовної заяви) вказала на те, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом.
Також прокурор зазначав про здійснення відповідачем 17.10.2023 (після подання позову) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на спірних земельних ділянках, чим створено перешкоди власнику - Губиниській селищній раді у раціональному та ефективному використанні земельних ділянок відповідно до їх призначення та відповідно до встановленої законом мети, нівелює спеціальний статус цих земель (водного фонду), а ефективним способом захисту та реального поновлення порушених інтересів держави усунення перешкод Губиниській селищній раді у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками у вигляді приведення їх відповідачем у придатний до використання стан шляхом знесення будівель і споруд та повернення земельних ділянок.
Проте обмежившись посиланням на те, що аналіз заяви прокурора про зміну предмета позову свідчить про зміну ним також й підстав позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не здійснив належну перевірку відповідної заяви прокурора щодо дійсно одночасної зміни як предмета, так і підстав позову та не надав належної оцінки обґрунтувань наявності/відсутності підстав для прийняття відповідної заяви прокурора до розгляду.
4.9. Ураховуючи викладене, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висновки судів є передчасними, а тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення та постанову судів попередніх інстанцій слід скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
5.2. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення у справі слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.20204 у справі № 904/3140/23 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак