Справа № 464/1032/26
пр.№ 1-кп/464/327/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141410000949 від 26.11.2025, про обвинувачення 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю сторін судового провадження: 
прокурора – ОСОБА_4 , 
обвинуваченого –  ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_5 , 
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 19.11.2025 близько 18:00 години, перебуваючи у приміщенні палати № 12 психіатричного відділення КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» відокремлений підрозділ (ВП) лікарня Святого Луки, за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 23, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав ноутбук марки «Asus» моделі «ROG Strix G18 G815JMR», у корпусі сірого кольору, із серійним номером T7NRKD012331287, вартістю 74 094 гривні, який належав потерпілому ОСОБА_6 , після чого разом із викраденим покинув місце вчинення злочину.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном та подальше розпорядження ним, достеменно знаючи злочинне походження викраденого ним ноутбуку, 20.11.2025 звернувся у ломбардне відділення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн», що за адресою: м. Львів, вул. О. Фредра, 6, де здав зазначений ноутбук як заставне майно, отримавши за нього грошові кошти у сумі 39 900 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 74 094 гривні.
Під час судового розгляду обвинувачений  ОСОБА_3 , у присутності захисника винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав показання, в яких повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, в тому числі щодо часу, місця та мотивів вчинення злочину. Пояснив, що перебуваючи на лікуванні в палаті психіатричного відділення лікарні Святого Луки, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 23, 19.11.2025 таємно викрав ноутбук марки «Asus» моделі «ROG Strix G18 G815JMR», який належав потерпілому ОСОБА_6 , після чого разом із викраденим покинув місце вчинення злочину. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме 20.11.2025 звернувся у ломбардне відділення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Фредра, 6, де здав зазначений ноутбук як заставне майно, отримавши за нього грошові кошти у сумі 39 900 гривень, якими розпорядився на власний розсуд. 
Обвинувачений ствердив також, що завдану шкоду потерпілому ОСОБА_6 відшкодовано в спосіб повернення останньому викраденого майна (ноутбука). Зокрема, викрадений та переданий  ОСОБА_3 в заставу в ломбард ноутбук в подальшому обвинуваченим із матір`ю ОСОБА_7 було викуплено, передано слідчому у кримінальному провадженні, а на даний час викрадене майно знаходиться у володінні потерпілого. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати. 
Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Водночас подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, зазначив про відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди шляхом повернення йому ноутбука, претензій до ОСОБА_3 не має, при обранні останньому міри покарання покладається на розсуд суду. 
Окрім визнання обвинуваченим  ОСОБА_3 свої винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, його винуватість підтверджується сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування кримінального провадження, що були предметом аналізу під час судового розгляду, зокрема: 
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.11.2025, складеного оперуповноваженим СКП ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області за усною заявою ОСОБА_6 , який повідомив про вчинення невідомими особами 19.11.2025 близько 17:30 год. крадіжки ноутбука марки «Asus», перебуваючи у лікарні Святого Луки, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, буд. 23; чеком із банківського терміналу від 24.10.2025 та даними фототаблиці;
- заявою ОСОБА_7 від 26.11.2025, в якій остання просить долучити до матеріалів кримінального провадження ноутбук, який було викрадено її сином ОСОБА_3 , а також чеком про оплату вартості ноутбуку та товарним чеком від 25.11.2025, які підтверджують зворотній викуп викраденого обвинуваченим ноутбуку марки «Asus» моделі «ROG Strix G18 G815JMR»;
- протоколом огляду від 27.11.2025, а саме ноутбука сірого кольору, марки «Asus», моделі «Rog Strix», на задній поверхні якого наявна наліпка із маркуванням «AsusTek Computer Inc.» та інші ідентифікуючі написи: «G815JMR-S8001», «SN:T7NRKD012331287», CN: N9D7», а також зарядного пристрою;
- постановою слідчого СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 27.11.2025 про визнання ноутбука марки «Asus», моделі «Rog Strix», речовим доказом, який передано потерпілому ОСОБА_6 на відповідне зберігання, що підтверджується письмовою розпискою останнього від 18.12.2025;
- листом-відповіддю на запит слідчого СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області № 542/11/25-П від 27.11.2025, згідно якого ОСОБА_3 дійсно звертався до ломбардного відділення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн» з приводу закладу майна, серед якого, зокрема, ноутбук марки «Asus 18/Core i7-14650HX DDR5/32gb DDR5/HDD, відсутній SSD 1000 Gb/RTX 50608 gb» із долученням копії відеозапису із камер відеоспостереження та фотозображення ноутбука від 20.11.2025, а також копії укладеного між ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн» та ОСОБА_3 договору про надання ломбардного кредиту та закладу майна до ломбарду від 20.11.2025;
- протоколом огляду носія інформації від 28.11.2025, відповідно до якого під час детального огляду інформації, що записана на DVR-R диск, виявлено відеозаписи з камер відеоспостереження з приміщення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Фредра, буд. 6, з яких встановлено, що 20.11.2025 о 10:50 год. до касової зони (віконце для відвідувачів) підходить невідома особа чоловічої статі, одягнена у кепку зелено-чорного кольору із написом білого кольору, куртку чорного кольору, штани чорного кольору та взуття сірого кольору, на спину у якої знаходиться рюкзак чорно-блакитного кольору, із якого о 10:50:43 год. вказана особа дістає предмет візуально схожий на ноутбук сірого кольору та зарядний пристрій чорного кольору, із яким останній заходить у двері, що розміщені поруч із віконцем, після чого виходить без вказаного предмета та перебуває поруч з віконцем. В подальшому вищеописана особа передає у віконце паспорт громадянина України та очікує поруч із віконцем, після чого відеозапис завершується та вказана особа зникає з поля зору відеокамери (IP камера 1_D47 Львів, Фредра 6_20251120105008_20251120110322_781561). При відкритті та дослідженні відеофайлу з назвою «IP камера 1_D47 Львів, Фредра 6_20251120110644_20251120112200_1898109» встановлено, що у полі зору відеокамери перебуває вищеописана невідома особа чоловічої статі, яка о 11:16 год. забирає з віконця паспорт громадянина України, який ховає у сумку червоного кольору, після чого передає у віконце предмет візуально схожий на банківську картку із написом «Visa» білого кольору, яким у подальшому проводить у терміналі. Згодом, о 11:19 год. вищеописана особа бере з віконця документи, на яких розписується та повертає назад у віконце, після чого о 11:20 год. отримує чек із яким зникає із поля зору відеокамери. При відкритті на дослідженні інших відеофайлів встановлено, що події, зафіксовані на вказаних відеозаписах, повністю повторюють події на вищеописаних відеозаписах, відеозйомка здійснюється з іншого ракурсу;
- постановою слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 11.08.2025 про визнання предмета речовим доказом від 28.11.2025, відповідно до якого компакт-диск DVD-R із вказаними відеофайлами визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.12.2025, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених до впізнання осіб впізнав особу під № 1, яка проживала із потерпілим протягом 1-єї доби у палаті № 12, що знаходиться у ВП «Лікарня Святого Луки», що по вул. Навроцького, 23 у м. Львові. Відповідно до означеного протоколу впізнаною особою під № 1 є ОСОБА_3 , що також підтверджується долученою до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.12.2025 фототаблицею;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.12.2025, проведеного у приміщенні ВП «Лікарня Святого Луки», що по вул. Навроцького, 23 у м. Львові, за участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_10 , згідно з яким слідчим експериментом встановлено, що 19.11.2025 ОСОБА_3 вкрав ноутбук та зарядний пристрій до нього, що перебував на столі у палаті, які положив у рюкзак та покинув приміщення лікувального закладу. В подальшому попрямував до приміщення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн», що за адресою: м. Львів, вул. О. Фредра, буд. 6, з метою реалізації викраденого майна.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 95 від 23.01.2026 ОСОБА_3 на даний час ознак тяжкого психічного розладу не виявляє, його психічний стан відповідає стану нестійкої ремісії параноїдальної шизофренії, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 також тяжким психічним розладом не страждав, виявляв ознаки нестійкої ремісії параноїдальної шизофренії. Наявні у ОСОБА_3 порушення в мисленні та емоційно-вольовій сфері мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття ним рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку, тому в період інкримінованих дій ОСОБА_3 не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідно до ст. 92 КК України за місцем перебування.
Аналізуючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному кодексі України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та є такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим злочину, інкримінованого стороною обвинувачення. Зазначені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. 
Таким чином, проаналізувавши наведені обставини та норми закону, суд, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.03.2023 у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, який вчинено проти власності з корисливих мотивів, його наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому, яку відшкодовано шляхом повернення викраденого майна потерпілому, дані про особу винного, який є не одружений, не працює, на обліках в КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, раніше не судимим.
Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації, згідно з якою ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становити небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
Беручи до уваги вищевказані обставини, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої йому статті КК України на строк п`ять років. Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 ст. 75 КК України).
Враховуючи щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,добровільне відшкодування шкоди потерпілому, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину та його поведінку після його вчинення, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченого необхідно звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Відомості, які б спростовували означений висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.
Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.
Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Як зазначалось, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 95 від 23.01.2026, ОСОБА_3 на даний час ознак тяжкого психічного розладу не виявляє, його психічний стан відповідає стану нестійкої ремісії параноїдальної шизофренії, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 також тяжким психічним розладом не страждав, виявляв ознаки нестійкої ремісії параноїдальної шизофренії. Наявні у ОСОБА_3 порушення в мисленні та емоційно-вольовій сфері мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття ним рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку, тому в період інкримінованих дій ОСОБА_3 не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідно до ст. 92 КК України за місцем перебування.
Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу – висновку судово-психіатричного експерта № 95 від 23.01.2026, до суду не надходило.
Отже, вказаний висновок експертизи дає підстави вважати, що ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.
Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України), судам слід врахувати, що до осіб, визнаних обмежено осудним, у разі потреби може застосовуватись лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду (п. 7 Постанови).
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.
У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи № 95 від 23.01.2026 суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 є обмежено осудною особою, оскільки на час вчинення злочинів, через наявний у нього психічний розлад, не був здатний повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними, на даний хоч і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речові докази, а саме: 
- ноутбук марки «Asus» моделі «ROG Strix G18 G815JMR», у корпусі сірого кольору, із серійним номером T7NRKD012331287, – залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 ;
- оптичний диск DVD-R з відеофайлами, визнаний речовим доказом згідно з постановою слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 28.11.2025, – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись статтями 368, 370, 374, 504 КПК України, суд, –

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк – 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати щодо ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речові докази, а саме: 
- ноутбук марки «Asus» моделі «ROG Strix G18 G815JMR», у корпусі сірого кольору, із серійним номером T7NRKD012331287, – залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 ;
- оптичний диск DVD-R з відеофайлами, визнаний речовим доказом згідно з постановою слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 28.11.2025, – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку – здійснювати за місцем його фактичного проживання.
Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий       ОСОБА_11