ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 337/4022/24
провадження № 61-3245св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
заявник ? ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Хортицькому району,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 28 листопада 2024 року у складі судді Ширіної С. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року у складі колегії суддів Онищенка Е. А., Кухаря С. В., Трофимової Д. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним рідного брата його дружини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення над ним опіки.
Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_5 є рідним братом його дружини - ОСОБА_6 . Мешкав ОСОБА_5 з батьками ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок військового вторгнення російської федерації сім`я ОСОБА_7 була вимушена виїхати до м. Запоріжжя. Так як в м. Запоріжжі і в інших містах України у них немає інших близьких родичів, окрім його дружини, вони приїхали до них. У м. Запоріжжі у сім`ї ОСОБА_7 власне нерухоме майно відсутнє, тому ОСОБА_5 був зареєстрований за його місцем проживання як внутрішньо-переміщена особа. З моменту переїзду ОСОБА_5 фактично знаходиться під опікою заявника, оскільки його батьки є особами старшого віку ( ОСОБА_2 - 57 років, ОСОБА_3 - 62 роки), пенсіонерами, та внаслідок стану здоров`я, перенесених стресів та негараздів здійснити належний догляд за ОСОБА_5 вони не в змозі. За місцем проживання ОСОБА_5 у м. Запоріжжі, крім нього, інших близьких осіб, які б мали змогу здійснити над ним належний догляд, немає.
Окрім фізичних вад, ОСОБА_5 має значні психічні захворювання, що впливають на його поведінку, і внаслідок яких догляд за ним можливий тільки фізично здоровому чоловіку. ОСОБА_5 часто поводить себе неадекватно, в нього значні розумові розлади, він не орієнтується у часі, просторі, по різному реагує на сторонніх осіб, може реагувати агресивно, має манії, страхи, будь-які розмови з ним сторонніх осіб, сусідів викликають в нього агресивну поведінку або страх. Внаслідок погіршення пам`яті та неконтрольованої поведінки навіть в простих побутових речах ОСОБА_5 потребує догляду, він не може самостійно користуватися побутовими приладами та взагалі обслуговувати себе. При цьому неадекватність своїх дій він не усвідомлює, і, знаходячись самостійно без догляду, створює небезпеку як для самого себе, так і для сусідів, які мешкають поряд. Відповідно до висновку ЛКК ОСОБА_5 страждає на тяжку розумову відсталість, має інвалідність 1 групи з дитинства (через психічний розлад) безтерміново і потребує постійного стороннього догляду.
Внаслідок ситуації, що склалася, спроможність утримання ОСОБА_5 внаслідок достатності доходу тільки у заявника, наявність змоги догляду за ним внаслідок необхідності прикладання значних фізичних зусиль лише у нього, фактичне перебування ОСОБА_5 під його наглядом і опікою, є всі підстави визнати його опікуном.
ОСОБА_8 просив суд:
визнати ОСОБА_5 недієздатним та встановити над ним опіку;
призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_5 .
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 28 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недієздатним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_5 на орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Хортицькому району м. Запоріжжя до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.
Встановлено строк дії рішення в частині визнання ОСОБА_5 недієздатним в 2 роки з дня набрання рішенням законної сили.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з висновку судово-психіатричного експерта № 465 від 16 жовтня 2024 року слідує, що ОСОБА_5 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості внаслідок органічного ураження головного мозку неуточненого генезису, епісиндром, часті прояви. Тому він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також у мотивувальній частині висновку експерт зазначив, що ОСОБА_5 згідно з висновком ЛКК від 07 грудня 2023 року «страждає на тяжку розумову відсталість. Є інвалідом 1-А групи інвалідності безстроково. За рівнем життєдіяльності потребує постійного стороннього догляду», на вулицю самостійно не виходить, фізвідправлення контролює, але самостійно піти до туалету за потребою не може. Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_5 недієздатним.
Щодо заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном брата його дружини - ОСОБА_5 суд виходив з наступного. Призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17 (провадження № 61-39361св18). Таке подання має для суду лише рекомендаційний характер.
У цій справі подання органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним шурином ОСОБА_5 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном над ОСОБА_5 . При цьому, згідно з довідкою ГУНП в Запорізькій області № 47622/40-2024 від 15 липня 2024 року ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року до теперішнього часу проходить службу в Національній поліції України. Крім того, довідкою до акта огляду МСЕК № 659884 від 08 вересня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , група інвалідності перша «А», інвалід з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, потребує постійного стороннього догляду. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_5 позитивного ставлення, прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а відтак і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме його інтересам. Також судом не було здобуто доказів того, що заявник, який на цей час працює в Національній поліції України, та кандидатуру якого орган опіки і піклування вважає прийнятною, має достатньо часу для опіки над ОСОБА_5 , дбатиме про підопічного, забезпечить його постійним доглядом і вживатиме заходів щодо захисту прав та інтересів свого шурина та в цілому зможе виконувати обов`язки опікуна.
Крім того, у ОСОБА_5 є мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_3 , сестра - ОСОБА_6 , тобто є ще троє родичів, які можуть доглядати за ОСОБА_5 . Проте органом опіки та піклування не обґрунтовано з посиланням на наявні докази неможливість матері, батька та сестри ОСОБА_5 бути його опікуном. У зв`язку з наведеним у сукупності суд критично ставиться до подання органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 25 жовтня 2024 року № Т-988-х-1030, вважає його прийнятим із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном над ОСОБА_5 та в зв`язку з цим не враховує його під час ухвалення рішення. Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_5 слід відмовити за її необґрунтованістю.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що беззаперечне визнання батьками ОСОБА_5 вимог щодо призначення ОСОБА_1 опікуном їх сина не може бути належним доказом можливості виконання обов`язків опікуна тільки ОСОБА_1 . Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Станом на сьогодні орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статті призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань у цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого призначення. Натомість, подання органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним шурином ОСОБА_5 не містить належної мотивації, чому саме ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном, а не іншу особу з числа інших близьких родичів, які могли би виконувати обов`язки опікуна. Крім того, умови існування в державі можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, яка перебуває зараз в стані війни з Російською Федерацією. Призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_5 матиме вплив на конституційний обов`язок заявника з оборони незалежності та територіальної цілісності України. На переконання суду, вказана обставина має істотне значення під час вирішення цього спору.
Твердження про порушення судом першої інстанції процесуального права та невитребування в органу опіки і піклування актів обстеження умов життя особи, що потребує опіки та заявника, перевірки умов життя майбутнього опікуна колегія суддів визнає безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Зазначена норма закріплює право суду на витребування доказів за власною ініціативою, а не обов`язок.А обов`язок надання доказів покладено на сторони. При вирішенні питання про встановлення опікуном ОСОБА_5 - ОСОБА_1 суд першої інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, дійшов висновку про їх достатність для розгляду заяви по суті, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Аргументи учасників справи
10 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в частині відмови у задоволенні вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_5 , просив судові рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_5 .
Касаційну скаргу мотивовано тим, що він та ОСОБА_5 мешкають в квартирі, що належить саме заявнику. Зазначена обставина встановлена органом опіки і піклування, в поданні вказана фактична адреса проживання ОСОБА_5 , а факт реєстрації ОСОБА_5 в квартирі заявника підтверджений довідкою ВПО. Інші рідні ОСОБА_5 права власності на будь-яке житло чи права користування будь-яким житлом на території неокупованої частини України не мають, достатнього доходу не мають, не працевлаштовані, тому не можуть забезпечити недієздатного необхідними побутовими умовами, забезпечити доглядом та лікуванням. Зазначені обставини підтверджені матеріалами, приєднаними до позову, і не спростовані. Тому висновок суду про можливість інших осіб бути опікунами - це припущення, не підтверджене належними та допустимим доказами.
Cуд не наділений повноваженням особисто визначати особу опікуна без подання органу опіки. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції щодо кандидата про доцільність його призначення опікуном. Органом опіки до суду надане подання про призначення опікуном саме ОСОБА_1 . До суду з заявою звернувся саме ОСОБА_9 . Інші, перелічені суддею особи, з заявами до суду не зверталися.
Жоден із нормативних актів в даній сфері правовідносин не покладає на опікуна обов`язки особистого постійного перебування разом з недієздатним та надання йому особистого постійного фізичного догляду. Фізичний догляд за недієздатним опікун може забезпечити шляхом укладення договору з доглядальницями, медсестрами. Підстава визнання особи недієздатною та призначення опікуна - психічна хвороба особи. Обов`язки опікуна, які він зобов`язаний виконувати особисто, це - захист прав та інтересів недієздатної особи, внаслідок неможливості такої особи самостійно захищати їх в цивільних правовідносинах. Законодавчих обмежень працівник поліції щодо можливості здійснення опікунства не має. Тому служба заявника в поліції, наявність юридичної освіти в такому випадку є позитивним фактором з огляду на обсяг та зміст, спрямованість обов`язків опікуна та мету опікунства. 
Він має змогу, отримуючи достатній дохід, в разі необхідності і неможливості постійного перебування з недієздатним забезпечити його постійний догляд доглядальницею, медсестрою для виконання догляду за фізичним станом ОСОБА_5 , що не зумовлює неможливість виконання ним захисту прав та інтересів недієздатної особи, а є фактично одним із різновидів такого забезпечення. Таким чином відсутні підстави, які б згідно зі статтями 63, 64 ЦК України перешкоджали призначенню заявника опікуном. Тому висновок суду щодо неможливості ним виконувати обов`язки опікуна внаслідок служби в поліції є незаконним та необґрунтованим.
Виходячи зі специфіки збирання та подання доказів у справах окремого провадження та наявності у суду права з власної ініціативи витребувати необхідні докази, суд першої інстанції, відхиляючи подання органу опіки як недостатньо вмотивоване і поверхне, мав усі процесуальні повноваження витребувати необхідні для вирішення питання про призначення опікуна докази або запропонувати сторонам їх надати, проте, як свідчить протокол судового засідання, наведеного не здійснював. Суд не витребував матеріали справи з органу опіки та піклування, акти обстеження умов життя особи, що потребує опіки, та заявника, перевірки умов життя майбутнього опікуна, не визнав в разі недостатності обґрунтування в тексті подання явку представника органу опіки обов`язковою для надання пояснень, а також роз`яснення суду, за яких підстав органом опіки зроблено висновок про доцільність призначення опікуном саме ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції фактично зробив висновок, що правовий статус особи - військовозобов`язаний унеможливлює призначення особи опікуном, так як відповідно до вимог статті 65 Конституції України та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» така обставина матиме вплив на конституційний обов`язок заявника з оборони незалежності та територіальної цілісності України. Водночас він відповідно до приєднаного до касаційної скарги витягу ВОД із застосунку «Резерв-плюс» має відстрочку «до завершення мобілізації» за іншими підставами - бронювання. Таким чином, призначення його опікуном не впливає жодним чином на виконання ним обов`язку, передбаченого статтею 65 Конституції України.
Суд апеляційної інстанції застосував до справ окремого провадження принцип змагальності та наслідки його недотримання сторонами, тоді як положення щодо змагальності та меж судового розгляду справи не застосовуються до окремого провадження. Суд апеляційної інстанції, покладаючи обов`язок дослідження кандидатур осіб, які не зверталися з заявами про призначення їх опікунами ані до суду, ані до органу опіки та піклування, та їх порівняння, проведення щодо них перевірки, виключно на орган опіки та піклування, фактично самоусунувся від здійснення правосуддя на підставі всіх наявних доказів, від надання належної оцінки та обґрунтування в судовому рішенні інших доказів у справі, від витребування необхідних доказів за відсутності принципу змагальності у справах окремого провадження, що призвело до постановлення незаконного рішення.
15 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду додаткові пояснення до касаційної скарги, у яких просив врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23.
Зазначає, що у вказаній постанові Верховного Суду зроблено висновок про те, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Водночас сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою. Разом з тим, апеляційний суд при розгляді справи відповідних висновків Верховного Суду не врахував.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України: від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 336/5652/18, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2026 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25).
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2026 року касаційне провадження у справі поновлено.
Судові рішення оскаржуються з частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_5 . В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_10 (сестра ОСОБА_5 ), батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою від 14 серпня 2023 року № 2330-5002905785 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Згідно з заявою від 07 грудня 2023 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , просив оглянути його сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 1-а групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на предмет необхідності постійного стороннього догляду.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 465 від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості внаслідок органічного ураження головного мозку неуточненого генезису, епісиндром, часті прояви. Тому він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Згідно з поданням районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району орган опіки та піклування вважає можливим та доцільним призначити гр. ОСОБА_1 опікуном над шурином ? гр. ОСОБА_5 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 .
Зі змісту витягу з Реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки ГУНП в Запорізькій області № 47622/40-2024 від 15 липня 2024 року ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року до теперішнього часу проходить службу в Національній поліції України. З 22 вересня 2022 року проходить службу на посаді старшого інспектора відділу превенції Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області.
Відповідно до довідки про доходи ГУНП в Запорізькій області №190 від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 займає посаду старшого інспектора, отримав дохід за червень 2024 у розмірі 39 450,83 грн.
Позиція Верховного Суду
Малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена, має право на опіку або піклування (стаття 292 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування (стаття 64 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23, на яку посилається заявник, вказано:
«при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. 
Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема, чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. 
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
У справі, яка переглядається, апеляційний суд залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Водночас сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2026 року у справі № 199/11073/24 вказано, що «суд апеляційної інстанції вірно вказав, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи за обставин наявності в останнього інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами. Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши частину четверту статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, частину першу статті 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_2, керуючись насамперед інтересами недієздатного ОСОБА_2».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року у справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25) зроблені такі висновки:
«статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа, не може бути опікуном або піклувальником. За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт проходження військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном над особою, визнаною недієздатною. У таких справах, з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовослужбовця як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Інше тлумачення призводило б до встановлення непередбаченого законом додаткового обмеження прав особи та суперечило б принципу рівності, закріпленому статтею 24 Конституції України, навіть з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану (стаття 64 Конституції України). 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала його на зло; негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Установивши, що у ОСОБА_2 є інші близькі особи, які можуть бути його опікунами, а ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном із зазначених підстав. Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов`язки опікуна ні на кого не покладено, є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування обов`язку вирішити питання опіки над недієздатним ОСОБА_2 відповідно до законодавства».
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частини перша - третя статті 294 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_5 страждає на тяжку розумову відсталість має інвалідність 1 групи з дитинства (через психічний розлад) безтерміново і потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_5 є рідним братом його дружини - ОСОБА_6 . У м. Запоріжжі у сім`ї ОСОБА_7 на власне нерухоме майно відсутнє. ОСОБА_5 був зареєстрований за місцем проживання заявника як внутрішньопереміщена особа. Батьки ОСОБА_5 є особами старшого віку ( ОСОБА_2 - 57 років, ОСОБА_3 - 62 роки), пенсіонерами, та внаслідок стану здоров`я, перенесених стресів та негараздів, здійснити належний догляд за ОСОБА_5 вони не в змозі;
суди задовольнили заяву ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання ОСОБА_5 недієздатним. В цій частині рішення судів не оскаржуються; 
ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном ОСОБА_5 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що подання органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_5 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном над ОСОБА_5 . У поданні не проаналізовано неможливість членів сім`ї та інших родичів (матері, батька та сестри ОСОБА_5 ) виконувати обов`язки опікуна, а також фізична можливість ОСОБА_1 , який на цей час працює в Національній поліції України, виконувати обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_5 . Матеріали справи також не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_5 позитивного ставлення, прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а відтак і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме інтересам ОСОБА_5 ;
апеляційний суд також врахував, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків, подання органу опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, і утаких справах з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, досліджувати дійсність намірів особи як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун. Призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_5 також матиме вплив на конституційний обов`язок заявника з оборони незалежності та територіальної цілісності України. Натомість подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним шурином ОСОБА_5 не містить належної мотивації, чому саме його необхідно призначити опікуном, а не іншу особу з числа близьких родичів, які можуть виконувати обов`язки опікуна. Заявник таких доказів також не надав;
касаційний суд враховує, що факт конституційного обов`язку оборони незалежності та територіальної цілісності України заявника не розглядався судами як самостійна та безумовна підстава для відмови у задоволенні заяви в частині призначення його опікуном ОСОБА_5 . Саме невідповідність подання органу опіки та піклування вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту стало підставою для такої відмови, тому Верховний Суд відхиляє відповідні доводи касаційної скарги.
З огляду на викладене, суди обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у призначенні його опікуном ОСОБА_5 .
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які є посилання в касаційній скарзі, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 та від 05 червня 2026 року у справі № 199/11073/24, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року у справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25), не дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 28 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_5 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков 

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко