Провадження №2/359/1718/2026
Справа №359/12719/25
РІШЕННЯ
Іменем України

01 вересня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що з 19 вересня 2021 року він був прийнятий на посаду юриста відділу правового забезпечення ДП «ФІНІНПРО». В подальшому, ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника юридичної служби. Наказом ДП «ФІНІНПРО» №219-к від 01 липня 2025 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника юридичної служби з 01 серпня 2025 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Станом на 01 січня 2025 року ОСОБА_1 мав безперервний стаж роботи на ДП «ФІНІНПРО» більше двох років, що згідно умов колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ФІНІНПРО» від 01 січня 2025 року, дає право на отримання одноразової винагороди за вислугу років у розмірі однієї цілої долі посадового окладу. За період з 01 січня 2025 року по 01 серпня 2025 року ДП «ФІНІНПРО» не виплатило ОСОБА_1 винагороду за вислугу років у загальному розмірі 178500 гривень. Крім цього, ОСОБА_1 протиправно не виплачено премії, а саме в травні 2025 року у розмірі 25500 гривень, в червні 2025 року – 51000 гривень та в серпні 2025 року – 2428 гривень 57 копійок, а всього у розмірі 78928 гривень 57 копійок. Таким чином, згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час з ОСОБА_1 . Тому позивач просив суд стягнути з ДП «ФІНІНПРО» винагороду за вислугу років у розмірі 178500 гривень, невиплачену суму премії у розмірі 78928 гривень 57 копійок, а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. 
В березні 2026 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, якою просив стягнути з ДП «ФІНІНПРО» винагороду за вислугу років у розмірі 178500 гривень, невиплачену суму премії у розмірі 78928 гривень 57 копійок, а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 860656 гривень 90 копійок.

2. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову.
ОСОБА_1 підтримав пред`явлений позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, та наполягав на його задоволенні.
Представник ДП «ФІНІНПРО» Цикалевич М.М. направив до суду письмові пояснення, в обґрунтування яких вказав, що між адміністрацією ДП «ФІНІНПРО» та трудовим колективом укладений колективний договір, який діє з 01 січня 2015 року та діяв на момент виникнення трудових відносин між сторонами по справі. Згідно Положення про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років, яке визначає умови, розмір і порядок нарахування та виплати такої винагороди. Зокрема, Положенням закріплені критерії (стаж, посада), граничні розміри, технічні правила обчислення, але не містить жодної норми, яка передбачає безумовний обов`язок роботодавця щороку нараховувати винагороду за вислугу років без прийняття спеціального розпорядчого акта. Одноразова винагорода за вислугу років, запроваджена додатком №4 до колективного договору, за своєю природою належить до інших заохочувальних виплат, які залежать від спеціальних положень та рішень роботодавця і не є обов`язковим елементом структури заробітної плати. В той час як суд не наділений повноваженнями підміняти собою орган управління підприємства, самостійно формувати управлінське рішення про заохочення працівника та визначати його розмір поза межами прийнятих роботодавцем рішень. Представник відповідача також заперечував проти правомірності позовної вимоги про стягнення премії, вказуючи про те, що преміювання є дискреційною виплатою та залежить від рішень керівника в межах Положення про преміювання та не має характеру обов`язкової складової заробітної плати та не встановлює, що всі працівники мають отримувати однаковий розмір премії. Крім цього, представник відповідача вказав на відсутність обов`язку у ДП «ФІНІНПРО» здійснити спірні виплати та наявність об`єктивного спору щодо самого права позивача на них виключає можливість застосування до ДП «ФІНІНПРО» відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.64-65).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2026 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (т.1 а.с.91-93).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залучення до участі в справі правонаступника відповідача ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса» (т.1 а.с.94-96).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2026 року було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження в цивільній справі (т.2 а.с.23-24).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.46).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що з 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 працював на посаді юриста відділу правового забезпечення ДП «ФІНІНПРО». Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім`я позивача (т.1 а.с.10), та копією наказу директора ДП «ФІНІНПРО» №268-к від 14 вересня 2022 року (т.1 а.с.11).
В подальшому, ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника юридичної служби ДП «ФІНІНПРО», згідно наказу директора ДП «ФІНІНПРО» №348-к від 01 грудня 2022 року (т.1 а.с.12).
На підставі наказу ДП «ФІНІНПРО» №219-к від 01 липня 2025 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника юридичної служби з 01 серпня 2025 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.13).
Відповідно до п.1.6, п.1.7 колективного договору положення цього колективного договору поширюються на усіх працівників підприємства і обов`язкові як для адміністрації, так і для кожного члена трудового колективу підприємства. Жодна із сторін, не може в односторонньому порядку припинити дію цього колективного договору або виконання передбачених ним зобов`язань.
Згідно з п.3.4 та п.3.5 колективного договору, укладеного між адміністрацією та ДП «ФІНІНПРО», оплата праці працівників підприємства здійснюється у вигляді заробітної плати, що складається з основної заробітної плати, компенсаційних і заохочувальних виплат. На підприємстві встановлені доплати, надбавки, премії і винагороди, передбачені цим колективним договором згідно з додатками №2, №3 та №4 (т.1 а.с.29-32).
За змістом п.1.1 Положення про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років, що є додатком №4 до колективного договору, передбачено, що одноразова винагорода за вислугу років виплачується в наступних розмірах: при безперервному стажі роботи, що надає право на отримання винагороди за вислугу років від 1 року до 2 років - 0,8 винагороди в долях посадового окладу за кожен повний відпрацьований рік; більше 2 років - 1,0 винагороди в долях посадового окладу за кожен повний відпрацьований рік.
Згідно з п.1.2, п.2.1 Положення граничний розмір винагороди за вислугу років встановлюється для керівного складу у розмірі не більше 6,0 в долях посадового окладу, для фахівців - не більше 3,0 у долях посадового окладу, для робітників - не більше 1,0 в долях посадового окладу. У стаж роботи, що надає право на отримання винагороди, включається час безперервної роботи на підприємстві. Стаж роботи обчислюється щорічно за станом на 01 січня (т.1 а.с.33-34).
У відповідності до п.2.1, п.2.3 Положення про преміювання працівників за виробничі результати, що є додатком №3 до колективного договору, премія виплачується працівникам підприємства в межах видатків на оплату праці, як правило, у день виплати заробітної плати за другу половину місяця у розмірах та на умовах, передбаченими цим Положенням. При наявності економії преміального фонду працівникам може нараховуватись і виплачуватись премія за підсумками і результатами роботи за квартал і за рік. 
Згідно з п.3.1, п.3.2, п.4.5 Положення про преміювання працівників за виробничі результати щомісячна премія нараховуються в межах видатків на оплату праці у відсотках (до 100 відсотків) від посадового окладу з урахуванням надбавок і доплат, передбачених чинним законодавством та діючим колективним договором, за фактично відпрацьований час. Підставою для нарахування та виплати премії для працівників підприємства є наказ директора, проект якого готується відповідальним за ведення кадрової роботи до останнього робочого дня місяця, за який здійснюється преміювання. Зменшення розміру премії або ухвалення рішення про відмову в нарахуванні премії оформляється наказом директора підприємства з обов`язковою вказівкою причин.
Розмір посадового окладу Жарого О.К., начальника юридичної служби ДП «ФІНІНПРО», становив 51000 гривень (т.1 а.с.15-16). 
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються главою ІІ «Колективний договір», главою VII «Оплата праці» КЗпП України, а також Законом України «Про колективні договори і угоди».
5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору.
5.1. норми матеріального права щодо стягнення одноразової винагороди за вислугу років та премії.
У відповідності до ст.10, а також ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

5.2. норми матеріального права щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
5.3. норми процесуального права.
За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
6.1. щодо стягнення одноразової винагороди за вислугу років та премії.
Встановлено, що ОСОБА_1 пропрацював в ДП «ФІНІНПРО» з 19 вересня 2022 року по 01 серпня 2025 року. Тобто, його безперервний стаж роботи в ДП «ФІНІНПРО» становить 2 роки 10 місяців. У зв`язку з цим, у ДП «ФІНІНПРО» виникло зобов`язання з виплати на користь позивача винагороди за вислугу років. Розмір винагороди за вислугу років, що підлягає стягненню з ДП «ФІНІНПРО», становить 178500 гривень (51000 ? 6 / 12 ? 7). 
Доводи представника відповідача про те, що вказана позивачем виплата за вислугу років є одноразовою виплатою, а не щорічною, та виплачується за рішенням керівництва та при наявності фінансової спроможності підприємства, є необґрунтованими та спростовуються правовою позицією Верховного Суду, викладеною в тотожних спорах за участю ТОВ ДП «ФІНІНПРО», зокрема в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №756/5323/22, від 05 липня 2023 року у справі №306/2066/21, належно дослідивши та проаналізувавши умови колективного договору «ДП «ФІНІНПРО», який діяв на підприємстві з 01 січня 2015 року, та положення про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років, з яких випливає, що така винагорода повинна виплачуватися працівникам щороку, а умови щодо її виплати у залежності від рішення керівництва чи враховуючи фінансову спроможність підприємства відсутні.
На підставі наказу ДП «ФІНІНПРО» №192-к від 06 червня 2025 року «Про преміювання працівників підприємства за підсумками роботи за травень 2025 року» ОСОБА_1 було премійовано в розмірі 50% посадового окладу начальника юридичної служби (т.1 а.с.35-37).
Згідно наказу ДП «ФІНІНПРО» №214-к від 27 червня 2025 року «Про преміювання працівників підприємства до Дня Конституції України 2025 року» ОСОБА_1 не включено до переліку працівників, які підлягали преміюванню (т.1 а.с.38-40).
На підставі наказу ДП «ФІНІНПРО» №254-к/1 від 28 серпня 2025 року «Про преміювання працівників підприємства за підсумками роботи за серпень 2025 року» ОСОБА_1 було премійовано в розмірі 10% посадового окладу начальника юридичної служби (т.1 а.с.41-44).
Всупереч вимогам п.4.5 Положення про преміювання працівників за виробничі результати у вищевказаних наказах ДП «ФІНІНПРО» не вказано причин відповідного зменшення та невиплати премії.
У зв`язку з цим, судом критично оцінюються доводи представника відповідача стосовно того, що нарахування та виплата премій є правом, а не обов`язком роботодавця. Тому формальні недоліки наказів щодо відсутності причин невиплати премії можуть бути виправлені шляхом видачі уточнюючого наказу і не скасовують суті рішення. Крім цього, Положення про преміювання не встановлює того, що всі працівники мають отримувати однакову премію.
Оскільки вказані доводи прямо суперечать Положенню про преміювання працівників за виробничі результати. В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які уточнюючі накази, в яких би вказувались причини зменшення розміру премії та ухвалення рішення про відмову в нарахуванні премії ОСОБА_1 за травень та серпень 2025 року, а також до Дня Конституції України 2025 року.
Викладене у повній мірі узгоджується з усталеною судовою практикою, викладеною у постанові Верховного Суду ввід 09 вересня 2019 року у справі №174/780/16-ц (провадження №61-34732св18) при вирішені спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок i доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках i за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів, у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.
Враховуючи, що в травні 2025 року ОСОБА_1 виплачена премія у розмірі 50% від посадового окладу, тому недоплачена сума премії становить 25550 гривень (51000 / 100 ? 50%), в серпні 2025 року, з урахуванням фактично відпрацьованого часу, - 2428 гривень 57 копійок (51000 / 21 ? 1), а також премія до Дня Конституції України 2025 року – 51000 гривень.
Тому з ДП «ФІНІНПРО» на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення сума премії у розмірі 78928 гривень 57 копійок (25550 + 2428,57 + 51000).
6.2. щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (т.2 а.с.30-31) встановлено, що в червні 2025 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 180400 гривень 97 копійок та в липні 2025 року – 142568 гривень 64 копійки. 
Водночас, згідно особового рахунку (т.1 а.с.109-114) в червні 2025 року позивач отримував виплату лікарняного за рахунок підприємства, лікарняного за рахунок фонду соціального страхування, додаткову відпустку на дітей та щорічну відпустку у загальному розмірі 152152 гривень 26 копійок (21669,15 + 21669,15 + 44646,50 + 1662,36 +62505,10). В силу п.4 розділу ІІІ Порядку вказані виплати не враховуються під час обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці. 
Тому, загальний розмір заробітної плати за два місяці складає 170817 гривень 35 копійок (180400,97 – 152152,26) + 142568,6). Фактична кількість робочих днів за вказаний період становить 26 днів (3+23). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 6569 гривень 90 копійок (170817,35 / 26).
Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2025 року по 02 лютого 2026 року становить 860656 гривень 90 копійок (6569,90 ? 131).
Тому, з ДП «ФІНІНПРО» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 860656 гривень 90 копійок.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «ФІНІНПРО» перебуває в стані припинення, тобто процедура реорганізації залишається не завершеною. Тому саме ДП «ФІНІНПРО» є належним відповідачем у спірних правовідносинах. 
6.3. щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.
З доводів представника відповідача, викладених у письмових поясненнях, вбачається, що ОСОБА_1 протягом січня-серпня 2025 року щомісячно отримував заробітну плату та розрахункові листи, тому був обізнаний з їх змістом та не міг не знати про обставини щодо невиплати йому премії та винагороди за вислугу років. До свого звільнення з роботи ОСОБА_1 не заявляв жодних письмових претензій щодо поряду нарахування заробітної плати, премій чи винагороди за вислугу років. Тоді як до суду звернувся в жовтні 2025 року. Крім цього, представник відповідача звернув увагу на професійний статус позивача, який обіймав посаду начальника юридичної служби ДП «ФІНІНПРО», має вищу юридичну освіту та стаж роботи за фахом.
Дійсно, в період 19 липня 2022 року по 11 грудня 2025 року, тобто з часу на набрання чинності Законом №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» КЗпП та ухвалення Великою палатою Конституційного Суду України рішення №1-р/2025, ч.1 ст.233 КЗпП України була викладене в редакції, яка передбачала тримісячний строк звернення працівника до суду щодо стягнення заробітної плати та інших належних виплат.
Тоді як рішенням Конституційного Суду №1-р/2025 від 11 грудня 2025 року частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. 
Відтак доводи представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 не висловив претензії щодо невиплати йому премії та винагороди за вислугу років є такими, що не впливають на правильність вирішення даного спору між сторонами по справі. 
7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З квитанцій, що містяться в матеріалах цивільної справи (т.1 а.с.55, т.2 а.с.33), вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 7502 гривень 68 копійок (3085,68+4417). Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з ДП «ФІНІНПРО» на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 7502 гривень 68 копійок. 
На підставі викладеного та керуючись ст.47, ч.1 ст.115, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.78, ч.1 ст.80, ч.1, ч.6 ст.81, ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 винагороду за вислугу років у розмірі 178500 гривень, суму премії у розмірі 78928 гривень 57 копійок.
Стягнути з державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 860656 гривень 90 копійок.
Стягнути державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 7502 гривень 68 копійок.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту громадянина України НОМЕР_1 .
Відповідач: державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Хотівська, 4 літ.А, код ЄДРПОУ 37264503.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду – 11 вересня 2026 року. 

Суддя      підпис 

З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський