ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 289/502/23
провадження № 61-4424св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Осіяна О. М. (суддя-доповідач),
суддів: Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., Сердюка В. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльська міська рада Житомирської області, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирська районна державна адміністрація Житомирської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички» (далі - СТОВ «Осички»), Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Житомирська РДА) про визначення додаткового строку для оформлення права на земельну частку (пай), визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 29 червня 1989 року він був прийнятий в члени колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишльського району Житомирської області та працював до 28 березня 1996 року слюсарем у бригаді № 2. 

05 жовтня 1991 року колгосп «Ленінський шлях» було перейменовано на колгосп ім. Несененка, а 28 червня 1992 року створено приватно-колективне сільськогосподарське підприємство на базі колгоспу ім. Несененка (далі - ПКСП ім. Несененка). 

Відповідно до рішення звітних зборів уповноважених приватно-колективного сільськогосподарського підприємства 28 березня 1996 року ОСОБА_2 був виведений з членів ПКСП ім. Несененка с. Осички Радомишльського району Житомирської області.

В подальшому, на території Осичківської сільської ради 15 березня 2000 року засновано СТОВ «Осички» на базі ПКСП ім. Несененка.

Осичківською сільською радою народних депутатів Радомишльського району Житомирської області передано ПКСП ім. Несененка с. Осички у колективну власність земельну ділянку встановленого розміру (площею) для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю від 17 жовтня 1995 року серія ЖТ 2117001, з метою її подальшого паювання між членами ПКСП ім. Несененка, однак прізвище позивача відсутнє у списку працівників-колгоспників, який є невід`ємним додатком до вказаного державного акта. Крім того, позивачу не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) та його не повідомили про розпаювання земель ПКСП ім. Несененка (зараз СТОВ «Осички»), не запросили на загальні збори та на засідання земельної комісії, де вирішувалося питання про розпаювання земель, помилково не включили до списку пайовиків, чим позбавили права на отримання належної йому земельної частки (паю). 

Позивач не мав належної інформації щодо прав на земельну ділянку, оскільки при звільненні у трудовій книжці помилково зазначено дату його звільнення 01 вересня 1995 року, замість - 28 березня 1996 року, а також після звільнення він здійснював догляд за хворою матір`ю, відновлював покрівлю її будинку, яка згоріла.

Враховуючи викладене,  ОСОБА_2 просив:
- поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав;
- визначити йому додатковий строк для оформлення права на земельну частку (пай), пропущений з поважної причини; 
- відновити та включити його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), як колишнього члена ПКСП ім. Несененка та визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі орієнтовним розміром 3,73 умовних кадастрових гектарів, вартістю 65 193,35 грн, за рахунок земель запасу в межах території Осичківської сільської ради Радомишльського району (Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради) Житомирської області, яка перебуває у віданні (власності) Радомишльської міської ради Житомирської області; 
- зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області надати йому дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою (проєкту землеустрою) щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області.

Короткий зміст судових рішень 

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року у складі судді Кириленка О. О. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 як член колгоспу повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ПКСП ім. Несененка акта на право колективної власності на землю, тобто з 17 жовтня 1995 року, однак він не реалізував вказаного права після проведення розпаювання земель ПКСП ім. Несененка, не перевірив включення його до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні земель після його проведення, не надав суду доказів неправомірності не включення його до списку таких осіб, не заявляв вимог про оскарження дій та рішень ПКСП ім. Несененка, а також посадових осіб, які затверджували такі списки.

Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску позовної давності, оскільки на час розпаювання позивач був дієздатним і мав об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу.

Посилання позивача на те, що він здійснював догляд за хворою матір`ю, на переконання суду, не доводять поважності пропуску строку, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цієї обставини, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати причину пропуску позивачем позовної давності поважною.

До того ж позивачем не доведено того факту, що він не міг дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай) безпосередньо після виникнення такого права і не навів суду переконливих доводів щодо наявності у нього перешкод для обізнаності про стан своїх майнових прав у спірних правовідносинах.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 мав право на отримання сертифіката на земельну частку (пай) у землях ПКСП ім. Несененка, як член цього колективного сільськогосподарського підприємства, однак не звернувся з даним позовом протягом трьох років з дня видачі вищезгаданого державного акта на право колективної власності на землю, то суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку із пропуском ним позовної давності, про застосування якої заявили представники ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та Житомирської РДА у відзивах на позовну заяву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, а 20 січня 2025 року - заяву, в якій просив поновити строк для подачі до суду апеляційної інстанції заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги від 17 жовтня 2024 року у зв`язку з воєнним станом в Україні.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні строку для подачі до суду апеляційної інстанції заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги від 17 жовтня 2024 року. Заяву ОСОБА_2 про уточнення прохальної частини апеляційної скарги від 17 жовтня 2024 року залишено без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щоухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без руху та заявнику надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Оскільки строк, який просить поновити ОСОБА_2 встановлювався судом, тому за заявою учасника може бути лише продовженим, а не поновленим, як помилково вважає ОСОБА_2 .

Крім того, Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року в справі № 500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Таким чином, посилаючись на положення статті 126 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_2 у поновленні строку для подачі заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги та залишив вказану заяву без розгляду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_2 мав право на отримання сертифіката на земельну частку (пай) у землях ПКСП ім. Несененка, як член цього колективного сільськогосподарського підприємства, але не звернувся з позовом упродовж трьох років з дня видачі зазначеного державного акта на право колективної власності на землю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом. Доказів на підтвердження поважності пропуску строку позивачем у суді першої інстанції не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 квітня 2025 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2025 року та постанову цього суду від 12 березня 2025 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 5 частини першої, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 323/323/17, а також розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, та не дослідив зібрані у справі докази.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2025 року справу розподілено судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Радомишльського районного суду Житомирської області.

09 липня 2025 року справа № 289/502/23 надійшла до Верховного Суду.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Білоконь О. В., на підставі службової записки судді Осіяна О. М. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 05 лютого 2026 року призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи в частині заміни судді, який не входить до складу постійної колегії суддів.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2026 року визначено суддів, які входять до складу колегії: Осіян О. М. (суддя-доповідач), Сакара Н. Ю., Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Згідно з протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 20 лютого 2026 року для розгляду справи визначено склад колегії: Осіян О. М. (суддя-доповідач), Сакара Н. Ю., Синельников Є. В., Ступак О. В., Шипович В. В. 

У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Сакари Н. Ю.,на підставі службової записки судді Осіяна О. М. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 23 лютого 2026 року призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року визначено суддів, які входять до складу колегії: Осіян О. М. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Синельников Є. В., Ступак О. В., Шипович В. В. 

При розгляді касаційної скарги судді Синельников Є. В. та Шипович В. В. заявили про самовідвід від участі у розгляді цієї справи з посиланням на необхідність усунення обставин, які можуть викликати сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, оскільки вони брали участь у розгляді справи № 289/624/21 (провадження № 61-21014св21) за позовом ОСОБА_2 до СТОВ «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирська РДА, про включення до списку пайовиків, визнання права на земельну частку (пай), зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2021 рокута постановуЖитомирського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року. 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2026 року заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. задоволено. Відведено суддів Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. від участі у розгляді справи № 289/502/23.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 26 лютого 2026 року призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року визначено суддів, які входять до складу колегії: Осіян О. М. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д., Ступак О. В., Черняк Ю. В. 

У зв`язку із обранням судді Ступак О. В. до Великої Палати Верховного Суду, на підставі службової записки судді Осіяна О. М. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 18 березня 2026 року призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи. 

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2026 року визначено суддів, які входять до складу колегії: Осіян О. М. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д., Сердюк В. В., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2026 року було зупинено провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 530/656/24 (провадження № 61-3733сво25).

22 червня 2026 року Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 530/656/24 (провадження № 61-3733сво25).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2026 року поновлено провадження у справі № 289/502/23 (провадження № 61-4424св25).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, щоухвалою апеляційного суду від 23 грудня 2024 року справу призначено до розгляду на 12:30 год 12 березня 2025 року, однак 10 грудня 2025 року суд апеляційної інстанції відмовив у поновленні строку для подачі заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги та залишив заяву без розгляду. При цьому він не був повідомлений апеляційним судом про розгляд справи 10 та 12 березня 2025 року.

Власником і розпорядником землі сільськогосподарського призначення на території Радомишльського району Житомирської області є Радомишльська міська рада, яка у відзиві просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , однак районний суд помилково не взяв до уваги цей відзив, натомість послався на відзив Житомирської РДА, копію якого позивач навіть не отримував.

Разом з позовом ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення та продовження процесуального строку звернення до суду за захистом своїх прав, однак, ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції зазначене клопотання не розглянув та не врахував, що він не міг знати, що його права порушуються, оскільки в його трудовій книжці неправильно вказана дата звільнення з членів ПКСП ім. Несененка, внаслідок чого його не внесли до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Тому позивач вважає, що пропустив строк з поважних причин і має право на поновлення цього строку.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2025 року представник ГУ Держгеокадастру у Житомирській області - Яроповець Т. С. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 червня 1989 року ОСОБА_2 був прийнятий в члени колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишльського району, який 05 жовтня 1991 року був перейменований на колгосп ім. Несененка, а 28 серпня 1992 року створено ПКСП ім. Несененка (т.1 а.с.9).

01 вересня 1995 року ОСОБА_2 виведено з членів ПКСП ім. Несененка, що підтверджується копією трудової книжки позивача (т.1 а.с.8).

Із архівного витягу від 31 березня 2021 року № Т-39, виданого Архівним сектором Радомишльської РДА, вбачається, що 29 лютого 1996 року ОСОБА_2 виведено з членів ПКСП ім. Несененка(т.1 а.с.9).

З копії відповіді Відділу у Радомишльському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області встановлено, що розмір земельної частки (паю) по Осичківській сільській раді (ПКСП ім. Несененка) становить 3,73 в умовних кадастрових гектарах (т.1 а.с.11).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2021 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 289/624/21 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, треті особи: ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирська РДА, про включення до списку пайовиків та визнання права на земельну частку (пай), зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що ПКСП ім. Несененка Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області отримувало державний акт на право колективної власності на землю 17 жовтня 1995 року серія ЖТ 2117001. У зв`язку з тим, що додаток до цього державного акта, а саме список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства відсутній, тому не відомо чи був включений ОСОБА_2 до даного списку.

За повідомлення відділу у Радомишльському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 07 липня 2021 року, інформація щодо державного акта на право колективної власності на землю ПКСП ім. Несененка у відділі відсутня, а також надати інформацію чи був включений ОСОБА_2 до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства неможливо, у зв`язку з відсутністю проєкта організації території земельних часток «паїв» по Осичківській сільській раді Радомишльського району Житомирської області (т.1 а.с.197-210).

Під час розгляду справи ОСОБА_2 не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом та суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як член колгоспу міг довідатися про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ПКСП ім. Несененка державного акта на право колективної власності на землю, тобто з 17 жовтня 1995 року. 

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року (далі - Указ № 720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

В пункті 2 Указу № 720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 Земельного кодексу України від 22 червня 1993 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 Земельного кодексу України від 22 червня 1993 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного кодексу України від 22 червня 1993 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання колективним сільськогосподарським підприємством (далі - КСП) державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку - додатка до державного акта на право колективної власності на землю чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що на момент одержання ПКСП ім. Несененка Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області державного акта на право колективної власності на землю 17 жовтня 1995 року серії ЖТ 2117001,  ОСОБА_2 був його членом, тому мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку з невідомих причин.

Тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав обґрунтованими позовні вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) й такі висновки  ОСОБА_2 у касаційній скарзі не спростовує.

Водночас доводи касаційної скарги щодо помилкового застосування судами попередніх інстанцій наслідків спливу позовної давності колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 Прикінцеві і перехідні положення ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (стаття 79 ЦК УРСР 1963 року).

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу (стаття 76 ЦК УРСР 1963 року). 

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР 1963 року). 

Позовна давність не поширюється: на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом; на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян; на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР; у випадках, встановлених законодавством Союзу РСР, і на інші вимоги (стаття 83 ЦК УРСР 1963 року).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року у справі № 530/656/24 (провадження № 61-3733сво25) викладено правові висновки щодо права на земельну частку (пай) тих осіб, які не включені до списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У вказаній постанові касаційний суд зауважив, що: безпідставне невключення особи до списків порушує її право на отримання земельної частки (паю) та виділення її в натурі, поряд із тими особами, які були включені до такого списку; за захистом такого права особа може звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), заявивши, зокрема, і вимогу про виділ земельної частки (паю) в натурі за рахунок нерозпайованих земель; позов про визнання права на земельну частку (пай) особи, яка не включена до списку членів КСП, є позовом про захист прав та інтересів у разі їх порушення, на який поширюється позовна давність; позовна давність за такою вимогою починає свій перебіг з моменту, коли така особа дізналася про невключення її до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, або могла дізнатися.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, установив, що право на позов у  ОСОБА_2 виникло з 17 жовтня 1995 року -після видачі ПКСП ім. Несененка державного акта на право колективної власності на землю.

З цим позовом до суду  ОСОБА_2 звернувся у березні 2023 року, тобто зі спливом 27 років та з пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду, оскільки позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися в момент, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. Зокрема, позивач як член приватно-колективного сільськогосподарського підприємства повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ПКСП ім. Несененка вищевказаного державного акта. Однак у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами.

Звертаючись у 2023 році до суду з цим позовом,  ОСОБА_2 не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду.

Таким чином, установивши, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності й поважних причин її пропуску не навів, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову в позові.

Висновки судів попередніх інстанцій також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 квітня 2023 року у справі № 188/1842/21 (провадження № 61-10530св22), від 31 липня 2024 року у справі № 154/3572/21 (провадження № 61-131св23).

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 323/323/17, є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що апеляційний суд розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (частина першої статті 366 ЦПК України).

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.101), однак у судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року, не з`явився.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що явка до апеляційного суду учасників справи не є обов`язковою, позиція сторін у справі є чіткою і зрозумілою, а тому розгляд справи апеляційним судом за відсутності позивача не призвів до порушення права на судовий захист.

ОСОБА_2 скористався наданим йому процесуальним правом щодо подання апеляційної скарги, доводам якої суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_2 заперечення на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2025 року також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», передбачено, що право на доповнення чи зміну до апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження. Стаття 300 ЦПК України не надає права апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не повинні прийматися до розгляду, а повертаються заявникові ухвалою судді-доповідача.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановлено законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У справі, що переглядається Верховним Судом, апеляційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подав 17 жовтня 2024 року та ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року було відкрито апеляційне провадження за цієї апеляційною скаргою.

Враховуючи, що заява ОСОБА_2 про уточнення прохальної частини апеляційної скарги була подана до апеляційного суду 20 січня 2025 року, тобто поза межами процесуальних строків на оскарження рішення суду, та процесуальним законом не передбачено поновлення такого строку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив зазначену заяву без розгляду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків цього суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. 

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. М. Осіян

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник 

В. В. Сердюк

Ю. В. Черняк