З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2026 | Справа №607/7079/26 Провадження №2/607/4382/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
у складі головуючого судді Грицай К.М.,
за участю секретаря судового засідання Кійко С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за Договором № 555579-КС-001 про надання кредиту від 04.09.2025, що становить 20 340,00 грн.
Позов мотивовано тим, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 04.09.2025 уклали договір № 555579-КС-001 про надання кредиту (далі - договір кредиту), відповідно до умов якого ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за договором № 555579-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, станом на 13.03.2026 утворилась заборгованість у розмірі 20 340,00 грн, що складається з прострочених платежів по тілу кредиту - 6 000,00 грн, прострочених платежів по процентах - 10 140,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 3 000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1 200,00 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ «УніверсалБанк» було отримано виписку від 22.04.2026 про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 .
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечив. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у передбаченому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав, тому суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповіднодо ч.1ст.244ЦПКУкраїниухвалення судовогорішеннябуло відкладене до 25.06.2026.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 04.09.2025 в електронній формі уклали Договір № 555579-КС-001 про надання кредиту.
Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.8. договору №555579-КС-001 про надання кредиту від 04.09.2025, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі - Правила). Строк, на який надається кредит 24 тижні, стандартна процента ставка за кредитом: в день 1%, фіксована, комісія за надання кредиту 1200,00 грн., строк дії договору до 19.02.2026. 
Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на банківську карту позичальника № НОМЕР_1 , яка вказана під час заповнення анкетних даних в особистому кабінеті.
Пунктом 4.2.2. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник за час користування кредитом у період з 18.09.2025 по 19.02.2026 припускаючи, що позичальник буде дотримуватися цього графіка, зокрема, сплатити проценти на суму 7 543,42 грн.
Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1849, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_2 . 
Також, позичальником підписаний наданий Позивачем паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені істотні умови договору.
Як видно з підтвердження ТОВ «ПрофітГід», інформації та банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк», 02.05.2026 здійснене успішне зарахування коштів на карту, яка належить позичальнику № НОМЕР_1 на суму 6000 грн, призначення платежу: перерахування згідно до кредитного договору №555579-КС-001 про надання кредиту від 04.09.2025, вказаними коштами відповідач розпорядився на власний розсуд.
З довідки позивача про стан заборгованості видно, що станом на 10.03.2026 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 555579-КС-001 про надання кредиту від 04.09.2025, становить 20340,00 грн, що складається з прострочених платежів по тілу кредиту - 6 000,00 грн та прострочених платежів по процентах - 10 140,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 3 000,00 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1 200,00 грн.

Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що підписання за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора є належними та допустимими доказами підтвердження укладання між сторонами правочину та досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 6 000,00 грн та процентів в розмірі 10 140,00 грн обґрунтовані та їх слід задовольнити, так як правомірність їх нарахування в межах строку кредитування та на умовах кредитного договору підтверджена вищенаведеними доказами. Свого розрахунку сторона відповідача не надала.
Щодо вимог про стягнення комісії за видачу кредиту та процентів, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21 викладено правові висновки, що оскільки в кредитному договорі не зазначено та не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У кредитному договорі позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які надаються відповідачу за які встановлена комісія за надання кредиту, тому, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, посилання позивача у позовній заяві на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 на думку суду не є релевантним щодо правовідносин у даній справі, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) сформульовано правовий висновок щодо нікчемності умов кредитного договору, які передбачають оплату за надання споживачеві інформації про стан заборгованості. 
Враховуючи вищевикладене, умови договору щодо сплати комісії за надання кредиту, є нікчемними, а вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 1 200,00 грн задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача процентів згідно з ст. 625 ЦК України, в розмірі 3 000,00 грн, то такі також задоволенню не підлягають за наступних підстав.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє по цей час.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046,1049,1050,1054 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця процентів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем.
Відтак, доводи позивача про те, що до відносин за договорами про надання споживчого кредиту мають застосовуватися спеціальні норми, визначені Законом України «Про споживче кредитування», та з урахуванням внесених змін, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування» в частині виключення пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» щодо нарахування сум, визначених статтею 625 цього Кодексу, є помилковими, а тому відхиляються судом.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача процентів, що нараховані згідно з ст. 625 ЦК України в розмірі 3 000,00 грн., слід відмовити.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позов слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 140,00 грн., яка складається з: тіла кредиту 6 000,00 грн та нарахованих процентів 10 140,00 грн., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн. 

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 133, 137, 141, 175, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (місцезнаходження: Україна, 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, код ЄДРПОУ: 41084236) суму заборгованості за Договором № 555579-КС-001 про надання кредиту від 04.09.2025 року у загальному розмірі 16140 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, яка складається з: прострочених платежів по тілу кредиту - 6 000,00 грн; прострочених платежів по процентах - 10 140,00 грн. 
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30.06.2026.

Головуючий суддя | К. М. Грицай