ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 344/3069/26 пров. № А/857/30499/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Кушнір В.О., Боршовського Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року (судді Кафарського В.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 25 хв. в м. Івано-Франківськ повний текст складено 22.05.2026) у справі №344/3069/26 за позовом ОСОБА_1 до Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Башуцький Ігор Ярославович, звернувся до суду із вимогами до Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.05.2024 (ВП №74965581) та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.11.2025 (ВП №74965581).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року у справі №344/1878/24 (далі - виконавчий документ) винесена щодо фізичної особи ОСОБА_1 . Разом з тим, у виконавчому документі: відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника; прізвище боржника зазначене як « ОСОБА_2 », тоді як прізвище позивача – « ОСОБА_2 ». Незважаючи на це, державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження та постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржником зазначено РНОКПП НОМЕР_1 , який належить саме ОСОБА_1 - позивачу у даній справі. Таким чином, у межах виконавчого провадження ВП №74965581 фактично ототожнено двох різних фізичних осіб: 1) ОСОБА_1 (без РНОКПП), особа, зазначена у виконавчому документі; 2) ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 – позивач у справі. Різниця у написанні прізвища не може вважатися формальною чи технічною опискою, оскільки державний виконавець не наділений повноваженнями самостійно виправляти виконавчий документ, змінювати дані боржника або тлумачити зміст судового рішення на власний розсуд. Такі повноваження належать виключно суду, який видав виконавчий документ, шляхом ухвалення відповідного процесуального рішення, зокрема про виправлення описки чи помилки. Матеріали виконавчого провадження не містять жодного судового рішення про виправлення описки чи помилки у виконавчому документі; заміну сторони виконавчого провадження тощо. Фактично державний виконавець самостійно змінив ідентифікаційні дані боржника, чим вийшов за межі наданих законом повноважень та порушив принцип законності, визначений статтею 19 Конституції України. Більше того, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, на підставі яких саме документів або відомостей державний виконавець дійшов висновку, що РНОКПП НОМЕР_1 належить особі, зазначеній у виконавчому документі - ОСОБА_1 . Також відсутні будь-які докази того, що державний виконавець вживав заходів щодо належного встановлення особи боржника – ОСОБА_1 та перевірки його ідентифікаційних даних. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує вимоги апеляційної скарги та просить її відхилити, просить визнати законними та правомірними дії державного органу та державного виконавця Москалюк Мар`яни Василівни у виконавчому провадженні № 74965581, відмовити у задоволенні вимог про компенсацію судових витрат, відзив на апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі. Розгляд справи просить проводити без участі представника Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 09.05.2024 на виконання до Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла постанова №344/1878/24 від 05.03.2024, видана Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення штрафу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. по адміністративній справі про порушення митних правил №0002/20600/24, порушеної у відношенні до гр. ОСОБА_1 (а.с. 66-67). 
Постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.03.2024 у справі №344/1878/24 є виконавчим документом та надійшла до відповідача разом із заявою від 26.04.2024 Івано-Франківської митниці вих. №7.21-3/20-02/8-19/1505, у якій зазначено відомі боржника гр. ОСОБА_1 , дату та рік народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місце народження (м. Снятин Коломийського р-ну), місце проживання ( АДРЕСА_1 ), відомості про закордонний паспорт ( НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код ( НОМЕР_1 ) (а.с. 65).
09.05.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74965581 (а.с. 71).
09.05.2024 державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 72-73), про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с. 74) та про арешт коштів боржника (а.с. 75-76).
Водночас, у межах виконавчого провадження №74965581 державним виконавцем 04.11.2025 винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, керуючись ст. 68, 69, 70 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с. 77-78).
Позивач, не погоджуючись із спірними постановами про відкриття виконавчого провадження №74965581 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, звернувся через свого представника до суду за захистом своїх прав.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: - назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; - дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; - повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), - дата народження боржника - фізичної особи; - ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); - резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; - дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); - строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші відомості (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, реквізити електронних гаманців боржника, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно статті 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частин 1 та 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (частина 3 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому листі реєстраційного номера облікової картки платника податків боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, якщо такі відомості зазначені стягувачем у заяві про примусове виконання рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 квітня 2021 року у справі № 686/3941/19 встановив, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.
Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).
Також Верховний Суд наголосив, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.
Судом встановлено, що постанова Івано-Франківського міського суду від 05.03.2024 у справі №344/1878/24 про стягнення з ОСОБА_1 170 000,00 грн штрафу в дохід держави, яка надійшла до відповідача разом із заявою від 26.04.2024 вх. №7.21-3/20-02/8-19/1505, у якій зазначено відомі реквізити боржника, відповідає вимогам статті 4 Закону України “Про виконавче провадження”.
При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що у заяві від 26.04.2024 вих. №7.21-3/20-02/8-19/1505 стягувачем Івано-Франківською митницею вказані усі необхідні дані для ідентифікації боржника, зокрема, зазначено дату та рік народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місце народження (м. Снятин Коломийського р-ну), місце проживання ( АДРЕСА_1 ), відомості про закордонний паспорт ( НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код ( НОМЕР_1 ) (а.с. 65).
Таким чином, маючи відомості, в тому числі щодо РНОКПП боржника та відомості закордонного паспорта, державний виконавець при надходженні належного і такого що набрав чинності виконавчого документа, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відкрив виконавче провадження №74965581.
Так, представник позивача вірно зазначив, що у постанові про відкриття виконавчого провадження та постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржником зазначено фізичну особу ОСОБА_1 , із вказівкою реєстраційного номера облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , тобто позивачу у даній справі.
При цьому, РНОКПП є унікальним персональним ідентифікатором фізичної особи, що виключає можливість помилкової ідентифікації. Тобто, навіть у випадку незначної розбіжності, така розбіжність є виключно технічною опискою та не впливає на законність прийнятих державним виконавцем постанов. Так, судом встановлено, що внаслідок описки в даному випадку боржника було вірно ідентифіковано.
Більше того, позивачем-апелянтом не надано доказів, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №74965581, є скасованим чи нечинним.
Щодо стягнення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, застосованого на підставі постанови від 04.11.2025, то суд зазначає таке.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Як визначено частинами 1, 2 статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до частини 6 статті 48 Закону №1404-VIII, стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно із частиною 3 статті 52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.
Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
Частинами 1-3 статті 68 Закону №1404-VІІІ визначені умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника – за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
За приписами абзаців четвертого, п`ятого частини 2 статті 70 Закону №1404-VIII, з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ й організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати у встановлених законом випадках; за іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. 
Як уже встановлено судом вище, спірною постановою від 09.05.2024 у ВП №74965581 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з позивача на підставі постанови №344/1878/24 від 05.03.2024, виданої Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, штрафу в розмірі 170 000,00 грн по адміністративній справі про порушення митних правил №0002/20600/24.
При цьому, статтями 10, 68, 70 Закону №1404-VIII встановлено право державного виконавця здійснювати заходи, спрямовані для реального виконання виконавчого документа, а саме передбачено можливість звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Державним виконавцем в ході виконавчого провадження №74965581 встановлено, що боржник працевлаштований і отримує дохід у ТОВ “П-Транс”, що підтверджено представником позивача у позові, а тому у відповідності до вимог статей 10, 68, 70 Закону №1404-VІІІ та у межах наданих повноважень, законно та правомірно винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 77-78).
Так, як уже встановлено, відповідачем вірно ідентифіковано боржника по РНОКПП, тобто стягнення коштів здійснюється з належного боржника. а тому спірна постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є такою, що винесена правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні. 
Крім того, судом враховується правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 06 травня 2020 року у справі №815/6844/17, де суд зазначив, що повернення виконавчого документу згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виключно з підстав відсутності певних реквізитів (ідентифікаційного номеру тощо) неодноразово визнавалось Верховним Судом проявом надмірного формалізму.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 120/7116/22, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується судом під час вирішення наведеного спору.
Колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що відповідач приймаючи оскаржені постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.05.2024 (ВП №74965581) та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.11.2025 (ВП №74965581) державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі №344/3069/26 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.О. Кушнір

Т.І. Боршовський

Повний текст постанови складено 20.08.2026