ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/5042/21 (4-с/629/3/26)   Головуючий суддя І інстанції КАРАЩУК Т. О.
Провадження № 22-ц/818/3816/26    Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: скарга на дії ВДВС 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року  м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 березня 2026 року, у цивільній справі №629/5042/21, за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Горбачової Наталії Сергіївни,
в с т а н о в и в:
04 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив суд визнати дії державного виконавця Горбачової Н.С. незаконними; зобов`язати державного виконавця Горбачову Н.С. провести правильний розрахунок заборгованості після повного погашення заборгованості по аліментам у 2025 році; зняти арешт з рахунків. 
Скарга мотивована тим, що державний виконавець неправомірно нарахував суму боргу, крім того його фактичні оплати не були належним чином відображені у розрахунках виконавчої служби. Державний виконавець вирішив перерахувати всі аліменти, починаючи з 2021 року, і виставив нову заборгованість у сумі 153 848,87 грн, яку скаржник вважає незаконною. Скаржник заявляє, що повністю сплатив заборгованість у 2025 році (що підтверджується квитанціями та розрахунками банку), проте виконавець не надіслав повідомлення про погашення боргу та не поінформував про зняття арешту з банківських рахунків і водійських прав. Про повне погашення боржник дізнався від банку, а не від виконавчої служби. Розрахунок нової заборгованості відрізняється у повідомленнях, що надходять від банку та від виконавчої служби. 
Посилаючись на вказані обставини, скаржник вважає дії виконавця такими, що порушують його законодавчо закріплені права.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 березня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати. Скасувати постанову державного виконавця про визначення заборгованості по аліментам .Зобов`язати державного виконавця провести новий розрахунок заборгованості відповідно до рішення суду 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (якщо буде прийнято рішення рахувати по середній зарплаті), то перерахувати по фактичному місті проживання м.Люботин Харківської області. Зобов`язати виправити всі помилки і перераховувати розрахунок з 2021.Врахувати факт повного погашення заборгованості у грудні 2025 року та виключити подвійне стягнення, навіть потрійне нарахування заднім числом. Зобов`язати предоставити дані з офіційного документу Держстата про середню заробітну плату по м.Балаклія Харківської області та по м.Люботин Харківської області. Провести перерахунок аліментів по фактичному місці проживання м.Люботин Харківської області і всі листи з виконавчої служби надсилати на адресу проживання боржника АДРЕСА_1 .
Вказав, що станом на 05.12.2025 року було здійснене повне погашення заборгованості по аліментам та знято арешт з коштів ОСОБА_1 . Виконавче провадження фактично виконане отже підстав для існування заборгованості не було.
Зазначив, що перерахуванням заднім числом було визначено заборгованість у розмірі 153848,87 грн з вересня 2021 року по 15.01.2026, при цьому відсутні нові рішення, нові виконавчі документи, відсутнє обґрунтування виникнення боргу, що призвело до подальшого збільшення боргу 04.03.2026-211 039,71 без зрозумілого пояснення.
Вважає, що державний виконавець неправомірно нарахував суму боргу, крім того його фактичні оплати не були належним чином відображені у розрахунках виконавчої служби.
Звертає увагу, що згідно рішення аліменти повинні нараховуватися у розмірі частини від фактичного доходу боржника або 50 % мінімальної заробітної плати, таким чином розрахунок заборгованості не відповідає рішенню суду. ОСОБА_1 просить суд скасувати розрахунок заборгованості від 15.01.2026 року та зобов`язати здійснити новий відповідно до рішення суду від 02.12.2021 року.
Вказує, що державним виконавцем не були враховані квитанції від 14.02.2024 1996,00 грн, у листопаді 2023 року було дві квитанції по 3000,00 грн -16.11.2023 та 28.11.2023. У розрахунку від 15.01.2025 наявні арифметичні помилки, за грудень 2022 заробітна плата вказана 6788,83 грн, а аліментів нараховано 16274,33 грн., тому розрахунку державного виконавця зроблені невірно. У розрахунку від 04.03.2026 була задіяна середня заробітна плата по Ізюмсьткому району 37699,00 з липня 2025, знову заднім числом, і чому 4 роки це не нараховувалось, борг виник через незаконні дії державного виконавця.
Зазначив, що він звертався по телефону за роз`ясненнями до виконавця, однак вона не відповідала на телефонні дзвінки та не забезпечила можливості отримати детальний та зрозумілий розрахунок.
Вказав, що дії державного виконавця є необґрунтованими, порушують закон. Якщо виконавець помилився 4 роки поспіль, то боржник не повинен нести за це відповідальність. У нього не було наміру приховувати дохід чи уникати виплат. Наразі він перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, на сьогоднішній день його спонсорують родичі та жінка. Не просить скасовувати аліменти, просить скасувати незаконний борг, який є надмірним тягарем.
У письмовому відзиві представник Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Горбачова Н.С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Вказала, що 11.09.2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 та надіслано до Генерального штабу Збройних сил України для направлення документу для виконання за належністю до військової частини НОМЕР_1 . За повідомленням Військової частини НОМЕР_1 боржник самовільно залишив військову частину 29.11.2022 року та йому припинено нарахування та виплати грошового забезпечення. До Балаклійського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області надходили довідки(від 17.07.2024, 14.04.2025, 15.01.2026, видані боржнику ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», згідно яких ОСОБА_1 дійсно працює на зазначеному підприємстві. Нарахування заробітної плати йому не проводяться, оскільки останній являється мобілізованим. 06.01.2026 від стягувача ОСОБА_2 до Відділу надійшла заява про надання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом за весь період з дня призначення судом.
Зазначила, що в матеріалах виконавчого провадження містяться довідки, видані боржнику ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», згідно яких ОСОБА_1 дійсно працює на зазначеному підприємстві, але нарахування йому не проводяться, оскільки останній являється мобілізованим. Також, в матеріалах виконавчого провадження міститься повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про те, що боржник самовільно залишив військову частину 29.11.2022 року та виплати грошового забезпечення йому не нараховуються.
Взявши до уваги позицію Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 133/2281/24 від 29.10.2025, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку(доходу), для платника аліментів, з яким призупинено дію трудового договору та який на час виникнення заборгованості заробітку(доходу) не отримував, визначається із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Врахувавши те, що боржник не мав фактичного доходу, державним виконавцем 15.01.2026 року здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з урахуванням вимог статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», статті 195 Сімейного кодексу України виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (інформація про розмір середньої заробітної плати працівника розміщена на сайті Головного управління статистики у Харківській області та опублікована 03.03.2022 року), згідно якого борг по аліментам станом на 01.01.2026 року складає 153848,87 грн.
В матеріалах виконавчого провадження містяться платіжні документи, згідно яких боржником сплачувались кошти безпосередньо на рахунок стягувача( в тому числі кошти, зазначені у виписці з банківської установи АТ КБ «Приватбанк», наданій боржником до суду, від 25.03.2026 року) , та розписки про отримання коштів, надані ОСОБА_1 , які враховано до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Кошти, що були примусово стягнуті державним виконавцем шляхом списання з арештованого рахунку боржника в АТ «Універсал Банк», враховано до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 15.01.2026 року за вих.№ 2933 надіслано сторонам виконавчого провадження, за адресами, зазначеними у виконавчому документі.
21.01.2026 року державним виконавцем при здійсненні виходу за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі, встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований, але фактично не мешкає. Жодних заяв про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження від боржника до Відділу не надходило. Згідно відповіді на запит до Міністерства соціальної політики України щодо отримання інформації про внутрішню переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери від 15.01.2026 боржник фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
20.02.2026 року державним виконавцям доведено статистичну інформацію Головного управління статистики у Харківській області щодо середньомісячної заробітної плати штатного працівника по районах Харківської області у ІІІ кварталі 2025 року, за результатами розгляду якої, 04.03.2026 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до оновлених статистичних даних. Копію розрахунку надіслано сторонам виконавчого провадження за всіма наявними в матеріалах виконавчого провадження адресами для відома. В документах, що надсилаються сторонам обов`язково зазначаються: назва, поштова та електронна адреса та контактний телефон Відділу. Жодного звернення на поштову або електронну адреси Відділу від боржника не надходило. Згідно трекінгу відстеження поштових відправлень документи, надіслані боржнику за відомими адресами: до АДРЕСА_3 вручено одержувачу; до АДРЕСА_2 повернуто відправнику 24.03.2026.
У письмовій відповіді на відзив представник за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
Вказала, що державний виконавець при спілкування по телефону жодного разу не говорила про необхідність надання довідки ВПО. Крім того, після того як звернувся до суду ОСОБА_1 виконавець його заблокувала та перестала відповідати на дзвінки та СМС повідомлення, що унеможливило його як небудь комунікувати з виконавцем, у зв`язку з тим, що він мешкає у м.Люботин і фізично не може прийти до ВДВС.
Виклав аналогічні доводи викладені у апеляційній скарзі.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржувана ухвалу суду повністю відповідає.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяла відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та дії державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів відповідали положенням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України.
Розрахунок по аліментах відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження», докази того, що боржник працює, у матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.12.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-6).
10.01.2022 року було видано виконавчий лист та 23.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68755761.
ОСОБА_1 аліменти сплачував частково у добровільному порядку та шляхом стягнення коштів державним виконавцем у примусовому порядку.
Постановою державного виконавця від 05.12.2025 року (а.с.49-50) було знято арешт з коштів ОСОБА_1 у зв`язку зі сплатою заборгованості по аліментам у розмірі 55 051,49 грн.
15.01.2026 року державний виконавець на підставі заяви стягувача здійснив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, згідно якого борг по аліментам за період з вересня 2021 року по січень 2026 року склав 153 848,87 грн.
На підставі спірного розрахунку заборгованості від 15.01.2026 року державним виконавцем було винесено постанову про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с.18), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.19), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.20-21).
У поданій скарзі ОСОБА_1 вважає, що повністю сплатив заборгованість у 2025 році та розрахунок заборгованості від 15.01.2026 року незаконним та таким, що не відповідає рішенню суду від 02.12.2021 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною скаргою.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як вбачається з рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.12.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В ході примусового виконання зазначеного виконавчого документу, за період з 2022 року по січень 2026 року, з метою виявлення у боржника джерел отримання доходів державним виконавцем було зроблено відповідні запити та встановлено, що рахунки відкриті боржником в органах ДФС відсутні, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник отримував дохід в ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», дані про зареєстровані боржником транспортні засоби відсутні, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника на праві власності нерухоме майно відсутнє. 
Наданими довідками ТОВ “Салтівський м`ясокомбінат” дохід ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2021 року склав 25 360,18 грн.(а.с.11 т.1), у 2022 році за період з січень-лютий 14 457,09 грн.(а.с.10 т.1).
У жовтні 2022 року державному виконавцю стало відомо, що ОСОБА_1 проходить військову службу.
На запит державного виконавця з ВЧ НОМЕР_1 надійшов лист про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 29.11.2022 року, у зв`язку з чим йому припинено нарахування та виплата грошового забезпечення (а.с.96).
З довідки про доходи наданої ВЧ НОМЕР_2 вбачається, що дохід ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 2022 року склав 145 817,83 грн. (а.с.97).
Виконавець встановив, що у 2021-2022 році боржник мав мінливий дохід, а у період з 2023 по 2026 рік виплати боржнику не нараховувалися зовсім та на цій підставі застосував показник середньої зарплати по Харківській області, що становить 13 169,00 грн для розрахунків у 2023–2025 роках.
Згідно рішення суду нарахування аліментів виконавцем здійснювалося наступним чином: 1/3 від середньої зарплати: 13 169,00/3=4 389,67 грн., 50% прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, зокрема, у 2025 році складало 1 281,50 грн. Оскільки сума 1/3 від середньої зарплати, а саме 4 389,67 грн. є значно більшою за гарантований мінімум 1 281,50 грн, виконавець, згідно із законом, зобов`язаний нараховувати саме більшу суму, тобто частку від доходу/середньої зарплати.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.186 т.1), виконавцем відраховувались від щомісячної нарахованої суми аліментів кошти, які стягнуті виконавцем примусово або сплачені боржником добровільно, якщо вони були ідентифіковані як аліменти.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи – підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою – підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом.
Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16 (провадження № 61-15882св20) зазначив, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який, як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, під час проведення грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.
Вказівка на те, що частина друга статті 195 СК України чітко встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, що здійснюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, є сталою практикою Верховного Суду, що знаходить своє відображення у низці рішень (зокрема: ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі № 316/1729/17, ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 754/8519/23, від 08 травня 2025 року у справі № 679/987/21 (від висновку у якій пропонує відступити Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду), від 03 грудня 2025 року у справі № 711/3517/21, від 04 грудня 2025 року у справі № 202/7552/21, ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 1515/1812/12, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 161/3963/21, від 28 травня 2025 року у справі № 303/7578/23, від 05 червня 2025 року у справі № 2-6997/11, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року у справі № 489/267/22 та інші).
Так, згідно з інформацією, яка надана Головним управлінням статистики у Харківській області, востаннє відомості про розмір середньої заробітної плати по цьому регіону оприлюднені за березень 2022 року, відповідно до яких розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Харківської області (до якої входить місто Балаклія) становить саме 13 169,00 грн, які правильно врахувала державний виконавець під час розрахунку заборгованості (а.с.186 т.1). 
Таким чином, державний виконавець Балаклійського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Горбачова Н.С. правомірно здійснила розрахунок заборгованості за аліментами виходячи із показника середньої заробітної плати працівників для даної місцевості, оприлюдненої органом статистики для Харківської області.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 296/6029/22.
У ч. 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.
Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів
Іншими словами, виконавець враховує будь які докази, які можуть свідчити про сплату боржником чи перерахування ним аліментів на користь стягувача.
Як вбачається зі скарги, підставою для звернення заявника до суду зі скаргою у даній справі стали дії державного виконавця, які були виявлені щодо ненадання правильного, на думку заявника, розрахунку заборгованості по аліментам з врахуванням сплаченого ним, однак ці доводи заявника спростовуються наданим розрахунком державного виконавця, за яким були враховані сплачені суми (а.с.186).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо системності та регулярності здійснення платежів як підстави для їх зарахування в рахунок сплати аліментів, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним, а виконання цього обов`язку має здійснюватися належним чином. Разом з тим, належність виконання грошового зобов`язання передбачає можливість чіткої ідентифікації платежу, зокрема його призначення та отримувача.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а також здійснювати виконавчі дії на підставі належних і допустимих доказів. При цьому відповідно до ст. 71 цього Закону розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснюється на підставі документально підтверджених даних про їх сплату.

Надані до апеляційної скарги інформації по картці ОСОБА_1 (а.с.189-192,194) відображені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.186 т.1).
ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до державного виконавця із заявою про розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом ( ст. 71 Закону №1404-VІІІ) з метою розгляду питання щодо можливості зняття певних обмежень. 
ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися письмово до державного виконавця, надавши йому всі необхідні документи для уточнення розрахунку заборгованості, а також звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, аналіз вищевказаних норм права та матеріалів справи свідчить про те, що суди зробили правильний висновок, що розрахунок по аліментах зроблено державним виконавцем відповідно до вимог статті 195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки платник аліментів ніде на території України не працює.
Інші вимоги заявлені у апеляційної скарги не розглядаються судом апеляційної інстанції, з тих підстав, що вони виходять поза межі розглянутих судом першої інстанції (а.с.1-3 т.1).
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 березня 2026 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 липня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.