Справа № 175/5529/25
Провадження № 2/175/1327/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючої судді Озерянської Ж.М.
з участю секретаря Рожкової Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна про переведення прав та обов`язків покупця, визнання права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації та визнання майна особистою власністю, -

В С Т А Н О В И В: 

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. про переведення прав та обов`язків покупця, визнання права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації та визнання майна особистою власністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 листопада 2020 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. У 2021 ОСОБА_7 почав орендувати банківську комірку у АТ «Укрсіббанк», відділення якого було розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 11. У банківську комірку АТ «Укрсіббанк» позивач поклав на зберігання значну суму в еквіваленті доларів США яка складалась з його накопичень за весь час його праці, та накопичень його батьків, а саме грошові кошти у сумі приблизно 480000 тис. доларів США. У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії у лютому 2022 року, відповідач ОСОБА_2 переконала позивача, щоб останній зробив на неї нотаріальну довіреність на банківську комірку, на що позивач погодився та у липні 2022 року зробив на ОСОБА_2 довіреність. У квітні 2023 року ОСОБА_2 попросила залишити їй ключі від банківської комірки аргументуючи тим, що у країні війна, вислухавши її, позивач залишив їй ключі від комірки. Потім позивачу стало відомо, що 24 квітня 2023 року ОСОБА_2 увійшла у приміщення банку АТ «Укрсіббанк», та з банківської комірки викрала значну суму заощаджень, а саме 240 000 доларів США, та зачинила комірку з № пломби 1570970. Дозволу на отримання вищевказаної суми грошових коштів позивач ОСОБА_2 не надавав, а вона свої дії аргументувала тим, що вона порахувала що це її половина грошей, з чим Позивач не згоден так як ці кошти зароблялись ще з 2008 року, задовго до їх спільного побуту і проживання. 08 липня 2023 року позивач разом з ОСОБА_2 поїхали в Коблево та через 2 тижні після приїзду подружжя посварились і ОСОБА_2 повернулась додому у м. Дніпро. На початку вересня з телефонної розмови з ОСОБА_2 позивачу стало відомо від неї, що вона придбала квартиру АДРЕСА_1 вартістю 76000 доларів США за гроші позивача. Вказану квартиру ОСОБА_2 оформила на свою матір – ОСОБА_3 , з метою ухилення від розподілу майна у можливому шлюборозлучному процесі. Після довготривалих переговорів з метою помиритись, домовились про наступне, що вона реалізує квартиру та поверне кошти, а поки квартира буде продаватися вона буде здавати її в оренду, натомість ОСОБА_2 ввела Позивача в оману і кватира навіть не була виставлена на продаж. В подальшому ОСОБА_2 із акаунта ОСОБА_1 у застосунку «Приват24 для бізнесу» перевела грошові кошти на свій рахунок ФОП « ОСОБА_2 » у розмірі 3 957 500 грн., за відсутності жодних правових на те підстав. Окрім того, за період шлюбу Позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було спільно набуте майно, що складається з наступного: транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 , транспортний засіб PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 , транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 , транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 . Позивач вважає, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між подружжям.
28 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана не за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а на спільні кошти ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 . З метою придбання квартири та подальшого її облаштування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 взяв у позику 35000 доларів США у ОСОБА_8 , про що була складена відповідна розписка. У задоволенні позову просив відмовити.
10 вересня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник зазначив, що ОСОБА_2 не має відношення до процесу накопичення коштів та придбання спірної квартири її батьками, оскільки вже тривалий час не є членом сім`ї батьківської родини. Зазначає, що транспортні засоби як спільне сумісне майно подружжя сторін було продано не просто в період перебування Сторін у шлюбі, а за рік, а то і за два, до звернення позивача із даним позовом. Сама по собі відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна не є достатньою підставою для визнання відповідного правочину недійсним. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів недобросовісності дій покупців транспортних засобів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під час укладання договорів купівлі продажу спірних транспортних засобів, як і не доведено обставин відсутності згоди позивача на укладення такого договору, адже нотаріально посвідченої згоди іншого з подружжя на таке відчуження майна за законом не вимагається та така згода не обов`язково повинна була бути вчинена у письмовій формі, але і можливе її надання в усній формі у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України. Крім того, позивачем не доведено, що під час укладання договорів купівлі продажу транспортних засобів Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, RENAULT MASTER, 2018 року випуску;, PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, що мало місце під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачка ОСОБА_2 здійснила відповідні дії поза згодою ОСОБА_1 або у період встановлення режиму окремого проживання подружжя, в супереч інтересів сім`ї, а грошові кошти від продажу даних транспортних засобів були витрачені не в інтересах сім`ї або перебувають у користуванні ОСОБА_2 при цьому при заявленні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частину транспортних засобів Toyota Land Cruiser 200,2020 року випуску, PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, RENAULT MASTER, 2018 року випуску, в порушення приписів статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, не зазначив про згоду ОСОБА_2 на отримання такої компенсації та не вніс відповідної суми на депозитний рахунок суду. У зв`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
14 травня 2026 року представником позивача було подано до суду заяву про зміну предмету позову, з урахуванням якої позивач просив суд:
1. Перевести на ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_5 ) права та обов`язки покупця квартири АДРЕСА_1 , за Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 25 серпня 2023 року між ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ), посвідченим приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 25 серпня 2023 року, зареєстрованим в реєстрі за № 129.
2.Визнати спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_9 );
3.В порядку поділу майна подружжя визнати в цілому право власності за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_9 );
4.Визнати договір купівлі – продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1  укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року – недійсним;
5.Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 за ОСОБА_5 ;
6.В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 особистою власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 );
7.Визнати договір купівлі – продажу транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року – недійсним;
8.Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 за ОСОБА_3 ;
9.В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2  особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_8 );
10.Визнати договір СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 – недійсним;
11.Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 за ОСОБА_3 ;
12.В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 особистою власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 );
13.Визнати договір СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року, за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 недійсним;
14.Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 ;
15.В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 особистою власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ).
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити. 
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», довідкою про доставку смс повідомлення, про причини неявки не повідомили.
Треті особи ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», поштовим відправленням №0601151474628, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.
Вислухавши учасників процесу, свідків, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. 
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Судом встановлено, що 21 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, який був зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №517.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 30 вересня 2025 року у справі №199/4343/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 21 листопада 2020 року - розірвано.
Рішення набрало законної сили 02 червня 2026 року.
Згідно Договору майнового найму (оренди) індивідуального сейфу в спеціальному сховищі №29420887026300 від 28 жовтня 2021 року АТ «Укрсиббанк» передав ОСОБА_1 у користування за плату індивідуальний сейф №49, розміром 190мм на 250мм на 350мм, що розташований в приміщенні банку АТ «Укрсиббанку», за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський,11 на строк визначений Договором для зберігання цінних паперів, документів та інших речей. 
Як вказує позивач та згідно матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №12025042110000630 в даному сейфі позивач зберігав грошові кошти у сумі 480000 дол. США., про що достовірно було відомо відповідачці.
Згідно довіреності від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 мати доступ до індивідуального сейфу №49, розміром 190мм на 250мм на 350мм, що розташований в приміщенні банку АТ «Укрсиббанку», за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський,11, в тому числі подавати відповідні заяви по оренді індивідуального сейфу, отримати та здавати ключі від індивідуального сейфу, ініціювати продовження строку користування сейфом, укласти та підписати Договір про продовження строку Договору майнового найму (оренди) індивідуального сейфу в спеціалізованому сховищі (з Правилами), достроково розірвати (припинити дію) Договору, отримати заставну вартість за ключі, отримати майно вилучене із сейфу після закінчення терміну дії Договору, сплачувати комісії, в тому числі, комісію за аварійне відкриття сейфу та інші, ВИКОРИСТОВУВАТИ у моїх інтересах зазначений сейф, ПОДАВАТИ від мого імені заяви, клопотання, БРАТИ із сейфу речі, що у ньому знаходяться, а також КЛАСТИ до сейфу речі у будь-який час, відведений для цього установою банку, ПРЕДСТАВЛЯТИ мої інтереси у взаємовідносинах мене, мене, як користувача сейфу та сторони за Договором, із зазначеним банком, ОТРИМУВАТИ необхідні довідки та документи, які будуть стосуватися виконання дорученого, РОЗПИСУВАТИСЯ за мене в разі необхідності проставляння мого підпису на будь-яких пов`язаних із виконанням цього доручення документах, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень.
Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 серпня 2023 року, який зареєстровано в реєстрі за №129 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 744 105 грн.
При цьому, згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07 квітня 2025 року вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 762 042,51 грн.
Допитані у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що позивач та відповідач обговорювали купівлю квартири, а після сварки відповідачка без відому позивача придбала квартиру та згодом оформила її на матір. Свідок ОСОБА_11 повідомила, що відповідачка розповідала їй про купівлю квартири у 2023 році.
Як зазначає позивач спірна квартира була придбана за кошти, які відповідачка взяла з індивідуального сейфу АДРЕСА_3 , а отже квартира є спільною сумісною власністю .
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є підприємцями та за період перебування у шлюбі їх сукупний дохід становив приблизно 20 мільйонів гривень, що підтверджує їх платоспроможність придбати спірну квартиру.
При цьому відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира була придбана за кошти її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Разом із тим, ОСОБА_3 , яка придбала спірну квартиру, з 2013 року офіційного доходу не отримує, а дохід ОСОБА_4 є значно меншим ніж вартість спірної квартири.
Окрім того, надана стороною відповідачів розписка від 01 серпня 2023 року про отримання ОСОБА_4 у борг грошових коштів від ОСОБА_8 , судом не приймається, оскільки не встановлено, що грошові кошти були витрачені на придбання ОСОБА_3 спірної квартири, як і не встановлено обов`язкових реквізитів боргової розписки.
Так, законодавство визначає, що договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди щодо його істотних умов.
За загальним правилом, обов`язковими істотними умовами договору є предмет, ціна та строк. Залежно від виду договору, законодавство може передбачати інші істотні умови. Тому, при складанні розписки важливо зазначити не тільки інформацію, яка ідентифікує сторін, але й істотні умови, які визначають передані кошти саме як позику, а не виконання будь-якого іншого зобов`язання.
Боргова розписка має містити: прізвище, ім`я та по-батькові позикодавця (хто дає борг) та позичальника (хто бере у борг), їх паспортні дані та ідентифікаційний код; дату складання розписки; підтвердження факту взяття у борг визначеної суми коштів; розмір позики та валюту, у якій вона надається та повертається (якщо валюта іноземна – необхідно чітко зазначити її назву та країну – долар може бути валютою США, Канади, Австралії, тому завжди ідентифікуйте валюту якомога точніше; зазначення зобов`язання позичальника повернути суму позики позикодавцю із зазначенням конкретної дати повернення; особистий підпис позичальника із розшифровкою (ініціали та прізвище).
Розписка складається не лише на підтвердження укладення договору позики, але й для підтвердження факту передачі коштів, вона має складатись одночасно з передачею суми позики позичальнику.
Таким чином, жодних доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за її кошти надано не було.
Фактично спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому суд вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця квартири АДРЕСА_1 , за Договором купівлі-продажу квартири, укладеним 25 серпня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченим приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 25 серпня 2023 року, зареєстрованим в реєстрі за № 129.
Щодо вимог про визнання недійним договорів купівлі-продажу суд зазначає наступне.
Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №1249 від 11 квітня 2025 року встановлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 квітня 2025 року за період з 21 листопада 2020 року по теперішній час на ОСОБА_2 було зареєстровано наступні транспортні засоби: 
-14 липня 2023 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі - продажу укладеного в ТСЦ 1249/2023/3878143 від 14 червня 2023 року;
-19 лютого 2025 року в ТСЦ МВС № 5141 на вищезазначений транспортний засіб здійснена перереєстрація, без зміни власника, при втраті свідоцтва про реєстрацію.
-19 лютого 2025 року в ТСЦ МВС № 5141 транспортний засіб ТО?ОТА LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_1 перереєстрований на нового власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі — продажу укладеного в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року;
-01 березня 2023 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна см. куб., номер VIN: НОМЕР_10 на підставі ВМД №UA204080/2022/014084 від 22 серпня 2022 року та договору СГ №01/59999 від 28 грудня 2022 року.
-15 травня 2024 року в ТСЦ МВС № 1249 вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року;
-01 лютого 2023 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб HONDA CIVIC, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799 см. куб., номер VIN: НОМЕР_11 на підставі договору СГ №7719/23/000056 від 01 лютого 2023 року;
-15 травня 2024 року в ТСЦ МВС № 1249 вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_12 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ 1249/2024/4584568 від 15 травня 2024 року; 
-16 листопада 2022 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 на підставі договору купівлі продажу укладеному в ТСЦ 1249/2022/3512520 від 16 листопада 2022 року; 
-16 серпня 2023 року в ТСЦ МВС № 1242 вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року;
-17 серпня 2022 року в ТСЦ МВС № 1242 зареєстровано транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 на підставі договору СГ №4589/22/011269 від 16 серпня 2022 року;
-15 травня 2024 року в ТСЦ МВС № 1249 вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року.
Згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 квітня 2025 року за громадянкою ОСОБА_2 транспортних засобів не зареєстровано.
Згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 квітня 2025 року за гр. ОСОБА_3 зареєстровано наступні транспортні засоби:
-15 травня 2024 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 на підставі договору СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року;
-16 серпня 2023 року в ТСЦ МВС № 1242 зареєстровано транспортний засіб PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 ., на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року;
-15 травня 2024 року в ТСЦ МВС № 1249 зареєстровано транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна - 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 на підставі договору СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року.
Згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 квітня 2025 року громадянка ОСОБА_3 інших реєстраційних дій не здійснювала.
Таким чином встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_2 було придбано та згодом відчужено наступні транспортні засоби:
-TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 ; 
-RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_3 ;
-PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 ; 
-RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 .
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 71 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 СК України). 
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) здійснюється лише на ім`я одного із подружжя та не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, встановлено, що транспортні засоби: TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 ; RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_3 ; PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 ; RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає розподілу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом із тим, вищезазначені транспортні засоби були відчужені ОСОБА_2 без згоди позивача та зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 вказано, що «вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)).
В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого».
В даній справі позивач має намір повернути у власність подружжя транспортні засоби: TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 ; RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_3 ; PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 ; RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 та здійснити їх поділ між ними.
Натомість, 16 серпня 2023 року транспортний засіб PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року. 
15 травня 2024 року транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року. 
15 травня 2024 року транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 бу перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року.
19 лютого 2025 року транспортний засіб ТО?ОТА LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_1 був перереєстрований на нового власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі — продажу укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (постанова ВС у справі 595/324/17).
Презумпцію спільності цього майна подружжя відповідачкою не спростовано.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частин 1-3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Аналізуючи наведені норми Сімейного та Цивільного кодексів України, суд дійшов висновку, що відповідачка повинна була отримати згоду позивача на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу транспортних засобів як правочину, який виходить за межі дрібного побутового.
Встановлено, що транспортні засоби TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, RENAULT MASTER, 2018 року випуску, є цінним майном, а тому враховуючи норму ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України для укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів одним із подружжя згода другого з подружжя, тобто позивача, мала бути подана письмово.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зазначила, що у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, про те, що «закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Такий відступ відбувся у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Зазначила, що можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором (пункт 8.67 постанови).
Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (пункт 96).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважав за необхідне відступити від її висновку, сформульованого в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), шляхом його конкретизації.
З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для відступу від висновку, сформульованого в її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, оскільки відповідний відступ вона вже здійснила в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.
Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 батьками ОСОБА_9 є батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_3 .
Спірні транспортні засоби PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, RENAULT KANGOO, 2017 року випуску та RENAULT MASTER, 2018 року випуску, були перереєстровано на мати відповідачки ОСОБА_3 , і остання як набувач такого майна, проявивши розумну обачність, могла та повинна була знати про те, що це спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_2 .
Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас такі категорії, як «добросовісність», яка належить до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а також недобросовісність не можуть тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.
Добросовісність набувача презумується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку.
Судова палата ВС зазначає, що поширеним є підхід, відповідно до якого добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знала і не могла знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Натомість недобросовісний набувач на момент відчуження спірного майна достеменно знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження немає права.
Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна є такі категорії, як «знав/не знав», «міг знати/не міг знати».
За загальним правилом, під поняттям «знав» необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття «міг знати», то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це».
У пунктах 48, 49 постанови від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17 Верховний Суд звернув увагу, що добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісного набувача, зокрема, у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункт 116), 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 4-473 цс 18, пункт 125.4), від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 108), від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункт 90), від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18).
Тому набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державних реєстрів, а робив це добросовісно. Якщо перевірка нерухомого майна дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.
19 лютого 2025 року транспортний засіб ТО?ОТА LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_1 був перереєстрований на нового власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі — продажу укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року.
Згідно протоколу огляду місця події від 21 лютого 2025 року встановлено, що транспортний засіб ТО?ОТА LAND CRUISER 200 перебував за адресою АДРЕСА_4 . Автомобіль був зачинений, ключі від даного автомобіля були надані ОСОБА_1 співробітникам поліції.
Зі змісту договору купівлі — продажу №5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року транспортний засіб було придбано ОСОБА_5 за 500000 грн.
З матеріалів кримінального провадження №12025042110000630 та №12025163510000111, зокрема протоколу огляду від 14 квітня 2025 року та протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 05 березня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 діючи недобросовісно та з метою уникнення поділу транспортного засобу ТО?ОТА LAND CRUISER 200 здійснила його продаж знайомій особі ОСОБА_5 , яка в свою чергу транспортний засіб фактично не отримала та не користувалася ним.
Окрім того, ціна продажу зазначеного транспортного засобу майже у шість разів менша ніж реальна ринкова вартість цього транспортного засобу, що свідчить про наявність в діях як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_5 ознак недобросовісної поведінки.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі – продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1  укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 за ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі – продажу транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 за ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 ; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 за ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року, за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 , скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 .
Вирішуючи питання про поділ майна між подружжям суд виходить з наступного.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд враховує, що відповідно до ч 1 ст. 70 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Встановлено, що транспортні засоби TOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 ; RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_3 ; PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 ; RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 та квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між ними.
Спірні автомобілі за своїм цільовим призначенням є неподільними речами, тому можуть бути поділені в натурі лише шляхом присудження кожному з подружжя по одному автомобілю.
Згідно висновку експерта №3720-25 від 13 березня 2025 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 складає 2869004,29 грн.; ринкова вартість транспортного засобу RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., номер VIN: НОМЕР_3 складає 342800,38 грн.; ринкова вартість транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 складає 1099076,54 грн.; ринкова вартість транспортного засобу RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см.куб., номер VIN: НОМЕР_4 складає 584361,39 грн.
Згідно висновку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11 травня 2026 року вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 681 219,27 грн.
Таким чином, сукупна вартість майна, що підлягає поділу становить 7 576 461,87 грн.
З урахуванням рівності часток кожного з подружжя суд, вважає за необхідне в порядку поділу майна подружжя, визнати в цілому право власності за ОСОБА_2 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 особистою власністю ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 особистою власністю ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 особистою власністю ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2  особистою власністю  ОСОБА_2 .
Отже, в порядку поділу майна частка ОСОБА_2 складає 3 780 295,81 грн., а частка ОСОБА_1 складає 3 796 166,06 грн.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).
Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 15140 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 665,60 грн., тобто по 3951,40 з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 63, 65, 69, 71 СК України, ст. ст. 177, 178, 181, 182, 328, 331, 334 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна про переведення прав та обов`язків покупця, визнання права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації та визнання майна особистою власністю, - задовольнити.
Перевести на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП:  НОМЕР_5 ) права та обов`язки покупця квартири АДРЕСА_1 , за Договором купівлі-продажу квартири, укладеним 25 серпня 2023 року між ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ), посвідченим приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 25 серпня 2023 року, зареєстрованим в реєстрі за № 129.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП:  НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_9 ).
В порядку поділу майна подружжя визнати в цілому право власності за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_9 ).
Визнати договір купівлі – продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1  укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та  ОСОБА_5 – недійсним.
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 за ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_13 ).
В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_1 особистою власністю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП:  НОМЕР_5 ).
Визнати договір купівлі – продажу транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 – недійсним.
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2 за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ).
В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль PORSCHE MACAN, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_2  особистою власністю ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_8 ).
Визнати договір СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 – недійсним.
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 за  ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ).
В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT KANGOO, 2017 року випуску, об`єм двигуна – 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 особистою власністю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Визнати договір СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року, за яким було перереєстровано транспортний засіб RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 недійсним.
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 ;
В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль RENAULT MASTER, 2018 року випуску, об`єм двигуна – 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 особистою власністю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  , ОСОБА_4  , ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 3951,40 грн., з кожного.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Озерянська Ж.М.