ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/2876/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Багай Н.О., 
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Логістика"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбер Девелопмент",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,
про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем-Логістика" (далі - ТОВ "Полірем-Логістика") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбер Девелопмент" (далі - ТОВ "Ламбер Девелопмент"), в якій просило витребувати майно із чужого незаконного володіння відповідача, а саме: будівлю складу мокрого зберігання вапна (літ. "Г"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585583580000, загальною площею 735,0 м2 з усіма складовими, яке розташовано за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 8; рухоме майно із чужого незаконного володіння відповідача, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585583580000, за переліком, зазначеним у постанові Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/3496/17, а саме: залізничне полотно (240 метрів) у кількості 1 одиниця; складський модуль для приймання, відвантаження, зберігання, відвантаження сипучих матеріалів у кількості 1 одиниця; лінію для виробництва і фасування сухих будівельних сумішей потужністю 20 т/г у кількості 1 одиниця; складський модуль для зберігання тарованих будівельних матеріалів у кількості 1 одиниця; ворота на 3-ю площадку у кількості 1 одиниця; монтаж вузла обліку електроенергії у кількості 1 одиниця; щит ЩСУ у кількості 4 одиниці; компресор СБ4/С-100 у кількості 1 одиниця; кран 5 ТГ ТУ24-9-197-71 у кількості 1 одиниця; лебідка ЛМ-3,2 у кількості 1 одиниця; трансформатор Ш0/5 у кількості 2 одиниці.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею на підставі договору купівлі-продажу, який визнано недійсним постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 910/2030/18, а рішення суду про витребування цього майна від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВ-РЄА" (постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі № 910/3496/17) не виконано, тому є підстави для витребування майна у останнього набувача, яким наразі є відповідач.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 20.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2025, позовні вимоги задовольнив частково; витребував майно позивача із чужого незаконного володіння ТОВ "Ламбер Девелопмент", а саме будівлю складу мокрого зберігання вапна (літ. "Г"), з усіма складовими, а також рухоме майно - залізничне полотно; стягнув з ТОВ "Ламбер Девелопмент" на користь позивача 18 924, 66 грн витрат зі сплати судового збору; відмовив у задоволенні решти позовних вимог (витребування решти рухомого майна).
4. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановою від 10.12.2025 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 у справі № 910/2876/24 в частині задоволених позовних вимог, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.01.2026 прийняв справу № 910/2876/24 до свого провадження та призначив підготовче засідання.
6. 02.03.2026 до Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 (далі - заявник / третя особа / ОСОБА_1 ) подано позовну заяву (третьої особи) із самостійними вимогами на предмет спору, вимоги якої ґрунтуються на тому, що в силу нікчемності укладеного ним з ТОВ "Ламбер Девелопмент" договору від 01.09.2022 № 01-09/22 купівлі-продажу залізничного полотна у Дніпровському районі м. Києва, право власності на таке майно залишається за заявником.
7. Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.03.2026 (суддя Пукас А. Ю.), залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 (судді: Горбасенко П. В. - головуючий, Сковородіна О. М., Яценко О. В.), повернув позовну заяву ОСОБА_1 із самостійними вимогами на предмет спору.
8. Судові рішення мотивовано тим, що, враховуючи визначений третьою особою у заяві суб`єктний склад учасників спору та суть такого спору, останній не є господарським спором, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 до ТОВ "Ламбер Девелопмент" має розглядатися у порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.
Отже, посилаючись на частину 4 статті 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), приписами якої унормовано, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про повернення поданої третьої особою заяви із самостійними вимогами.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що попри спільний "матеріальний об`єкт" - рухоме майно (залізничне полотно), вимоги первісного позову і позову третьої особи є різними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026, а справу № 910/2876/24 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду та вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги) до ТОВ "Полірем Логістика", ТОВ "Ламбер Девелопмент" про визнання права власності на майно та зобов`язання вчинити дії. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. Скаржник у касаційній скарзі зазначає про:
1) єдиний предмет спору в обох позовах (визначення законного власника одного і того ж об`єкта - залізничного полотна (240 м)). ОСОБА_1 процесуально протиставляє себе і позивачу, і відповідачу, а його вимоги є конкуруючими, чого суди попередніх інстанцій не врахували та, відповідно, порушили положення статті 49 ГПК України;
2) підвідомчість спору господарському суду, оскільки стаття 49 ГПК України визначає право "особи" на вступ у справу без жодного уточнення її статусу та не містить відсилок до статті 20 ГПК України;
3) процесуальні порушення суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд самостійно змінив зміст клопотання ТОВ "Полірем-Логістика" з заяви про продовження строків, яку було подано вже після їх закінчення, на заяву про поновлення строків. Наведеним, на думку скаржника, суд порушив принципи рівності, пропорційності та диспозитивності сторін. Крім того апеляційний суд у тексті постанови погодився з доводами заявника, що той подав заяву в межах підготовчого провадження (тобто з дотриманням часового критерію), проте безпідставно залишив ухвалу суду першої інстанції в цій частині без змін.
Узагальнені доводи інших учасників справи
11. ТОВ "Полірем Логістика" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, зазначає про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.
Розгляд справи Верховним Судом
12. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 28.05.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 910/2876/24 та постановив здійснювати перегляд оскаржуваних судових рішень у письмовому провадженні.
З метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду справи, забезпечення єдності та сталості судової практики, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи у розумний строк, тобто такий, що є необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.
Позиція Верховного Суду
13. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, з огляду на таке.
14. Відповідно до статті 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.
15. Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження). Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги (близький за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16, від 06.12.2023 у справі № 914/2191/18, від 19.03.2025 у справі № 912/930/24).
16. Згідно з частиною 5 статті 49 ГПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.
17. Частиною 2 статті 180 ГПК України визначено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
18. Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.
19. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
20. Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18).
21. Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі (подібна позиція сформована у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18).
22. Тому позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
23. У постановах від 05.04.2024 у справі № 910/10699/21 та від 02.04.2018 у справі № 905/121/15 Верховний Суд виснував, що: 1) самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто, третя особа із самостійними вимогами заперечує / частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь; 2) самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що третя особа вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушено відповідачем. Така особа заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу, а її вимоги до відповідача є конкуруючими із вимогами позивача.
24. Верховний Суд також неодноразово наголошував на відмінностях між поняттями "предмет спору" та "предмет позову". Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
25. Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі № 916/1743/18, від 01.04.2024 у справі № 910/5635/22, від 06.06.2024 у справі № 921/677/22.
26. Разом з тим, згідно з приписами частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
27. Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.
28. Отже, норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.
29. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
30. Так, за змістом пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
31. За змістом статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
32. З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін спірного правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
33. Як установлено господарськими судами, зміст позовної заяви фізичної особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цій справі, зводиться до визнання права власності на майно та зобов`язання ТОВ "Ламбер Девелопмент" повернути ОСОБА_1 спірне майно, що отримане ним за договором купівлі-продажу від 01.09.2022 № 01-09/22, який є нікчемним.
34. З огляду на викладене та враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, господарські суди дійшли правильного висновку, що цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки правовідносини, що виникають з укладеного між ТОВ "Ламбер Девелопмент" та ОСОБА_1 договору, яким останній обґрунтовує свої позовні вимоги - не є господарськими, а є цивільними правовідносинами, які можуть бути предметом розгляду самостійного позову в суді у випадку порушення прав заявника.
35. За приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
36. Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.
37. Передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.
Викладене свідчить, що позовні заяви третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору мають подаватися із дотриманням загальних правил пред`явлення позову, яким згідно зі статтею 4 ГПК України є звернення до суду належної юрисдикції щодо справи.
Аналогічного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 05.04.2021 у справі № 922/4097/20.
38. За таких обставин господарські суди дійшли правильного висновку про повернення ОСОБА_1 його позовної заяви із самостійними вимогами на предмет спору, оскільки спір за позовною заявою третьої особи (ОСОБА_1) стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 як фізичної особи, а не як підприємця, відтак права третьої особи за цим позовом не підлягають судовому захисту у господарському суді, а подана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Враховуючи викладене, Верховний Суд не аналізує і не надає оцінку усім іншим доводам скаржника, оскільки вони не мають вирішального значення для вирішення спору саме у цій справі, у зв`язку із тим, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у межах цієї справи.
Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення (ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду) прийнято з дотриманням норм процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
39. Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
40. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
41. Згідно з частиною 3 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
42. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
43. Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
44. Враховуючи межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 його позовної заяви, а тому наразі немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних судових рішень (ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду).
Розподіл судових витрат
45. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 910/2876/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай