Справа № 191/5106/25
Провадження № 2/177/1533/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
09 липня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «Деал фінанс груп» Велікданов С.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся 01.10.2025 до суду з указаною позовною заявою та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Деал фінанс груп» заборгованість за кредитним договором № 71538494 у розмірі 15745,00 грн, а також судові витрати в справі.
В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі по тексту – ТОВ «1 банк») та ОСОБА_1 20.03.2025 укладено договір надання коштів у кредит № 71538494, за яким кредитодавець зобов`язався передати позичальнику кредит у розмірі 1000,00 грн строком на 30 днів із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,25%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісії за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1500,00 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою), нараховуються відсотки 4% за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що надісланий відповідачу на вказану ним у договорі електронну адресу, у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Також, між ТОВ «1 банк» та ОСОБА_1 17.04.2025 укладено додаткову угоду № 14729087, де погоджено продовження строку кредитування на 29 днів, у результаті чого, загальний строк кредитування змінився на 59 днів, до 17.05.2025, та змінено денну процентну ставку з 0,25% на 1%. Кредитодавцем виконано умови договору, на картку відповідача НОМЕР_1 за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес» зараховано кредитні кошти. Відповідач належним чином зобов`язання з повернення кредитних кошті не виконував, у зв`язку з чим, за договором № 71538494 утворилася заборгованість у загальному розмірі 15745,00 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 6500,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 2925,00 грн, заборгованості за комісією в розмірі 1500,00 грн, заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування в розмірі 4820,00 грн. Між ТОВ «1 банк» та ТОВ «Деал фінанс груп» 16.09.2025 укладено договір факторингу № 16/09/25, за умовами якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 71538494. Із моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «Деал фінанс груп».
Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представником позивача Ткаченко Ю.О. подано заяву про розгляд справи за її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Відзиву не подано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. 
Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «1 банк» та ОСОБА_1 20.03.2025 укладено договір надання коштів у кредит № 71538494, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника НОМЕР_1 , зазначений нею у договорі, у розмірі 10000,00 грн строком на 30 днів, до 18.04.2025, із застосуванням денної процентної ставки 0,25%, що діє протягом строку дії договору, та процентної ставки за понадстрокове користування позикою 4% у день, комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми наданого кредиту, що складає 1500,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту 12250,00 грн.
Також, між ТОВ «1 банк» та ОСОБА_1 17.04.2025 укладено додаткову угоду № 14729087 до договору надання коштів у кредит від 20.03.2025 № 71538494, де сторони домовилися продовжити строк кредитування на 29 днів, змінити фіксовану процентну ставку за користування кредитом на 1%.
Указаний договір та додаткова угода підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 5 договору.
У додатку №1 до додаткової угоди міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, де сума платежу за розрахунковий період 59 днів складає: 10000,00 грн – сума кредиту за договором, 3650,00 грн - проценти за користування кредитом, 1500,00 грн – комісія за надання кредиту.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір надання коштів у кредит № 71538494 та додаткову угоду № 14729087 до нього, тим самим погодилася із запропонованими умовами договору.
Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника – ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, дату народження, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, електронну адресу, реквізити банківської карти, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «1 банк» виникло зобов`язання щодо надання коштів у кредит, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення.
ТОВ «1 банк» зобов`язання за договором виконав, на платіжну картку НОМЕР_1 , вказану ОСОБА_1 у договорі, 20.03.2025 перераховано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 9ef83f8b-d720-48f8-ac2c-13e6e51ee8d3 від 20.03.2025 та листом ТОВ «ФК Фінекспрес», що діє на підставі ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 29.01.2016 № 37 та договору про переказ коштів від 23.01.2018 №23-01-18/5, укладеним із ТОВ «1 банк».
Відповідно до розрахунку заборгованості, надавши відповідачу кошти у кредит, первісним кредитором одноразово нараховано комісію в розмірі 1500,00 грн, у період із 20.03.2025 по 18.04.2025 щоденно нараховувалися проценти за узгодженою ставкою 0,25% від суми кредиту, що становить 25,00 грн, та у період із 19.04.2025 по 17.05.2025 щоденно за ставками 1% від суми кредиту, що становить100 грн, та 18.05.2025 по 04.06.2026 проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4% від суми кредиту, що становить 400,00 грн, а після часткового повернення відповідачем суми кредиту в розмірі 3500,00 грн – 260,00 грн.
Оскільки відповідач своєчасно та у повному обсязі кошти на погашення заборгованості, сплату відсотків та комісії не вносила, за договором № 71538494 утворилася заборгованість за основною сумою боргу 6500,00 грн, за відсотками 2925,00 грн, за відсотками за понадстрокове користування кредитом 4820,00 грн, за комісією 1500,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
Пунктом 9.2.6 договору надання коштів у кредит від 20.03.2025 № 71538494 визначено право кредитодавця відступити право вимоги за договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.
Між ТОВ «1 банк» та ТОВ «Деал фінанс груп» 16.09.2025 укладено договір факторингу № 16/09/25, яким ТОВ «Деал фінанс груп» за плату набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимог № 18/09/25-02 від 18.09.2025 до договору факторингу від 16.09.2025 № 16/09/25, право вимоги за договором надання коштів у кредит від 20.03.2025 № 71538494, укладеним ТОВ «1 банк» із ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Деал фінанс груп».
Загальна сума заборгованості за даним договором складає 15745,00 грн, із яких: 6500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2925,00 грн – заборгованість за відсотками, 1500,00 грн – заборгованість за комісією за надання позики, 4820,00 грн - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитом.
Позивачем після отримання прав вимоги відсотків та неустойку відповідачеві не нараховано. Однак, ОСОБА_1 заборгованість за договором не погашає.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Як видно з матеріалів справи, сторони уклали договір, на виконання якого первісний кредитор зі свого боку зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання не виконала і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносила, в результаті чого утворилася заборгованість, а тому відповідач зобов`язана їх погасити.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача за договором надання коштів у кредит від 12.11.2025 № 45715398 заборгованості: за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн, за відсотками в розмірі 699,00 грн, за комісією в розмірі 800,00 грн, відмовивши в задоволенні позову в іншій частині.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 2422,40 грн, у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.8).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір № 22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Деал фінанс груп», витяг з акту № 1-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 22.08.2025 № 22-08/25/ДІЛ із зазначенням найменування наданої послуги та її вартості, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 24.09.2025 № 579935868.1, ордер серії АХ № 1287256 адвоката Ткаченко Ю.О. на надання правничої допомоги ТОВ «Деал фінанс груп», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ № 2099 на ім`я Ткаченко Ю.О., довіреність від 18.09.2025.
Із огляду на наявність у матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Ткаченко Ю.О. правничої допомоги позивачеві, враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп»(код ЄДРПОУ 44280974, юридична адреса: бульв. Лесі Українки, буд. 19, офіс 181, м. Київ) заборгованість за договором надання коштів у кредит від 20.03.2025 № 71538494 у розмірі 15745 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 00 копійок, яка складається з:
-заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок;
- заборгованості за відсотками в розмірі 2925 (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок;
-заборгованості за комісією в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок;
-заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитому розмірі 4820 (чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп»(код ЄДРПОУ 44280974, юридична адреса: бул. Лесі Українки, буд. 19, офіс 181, м. Київ) у рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, у рахунок витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 14.07.2026

Суддя: