Провадження № 2/522/8696/26
Справа № 522/9659/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2026 року         м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання – Костинюк В.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 29.05.2026 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації у розмірі 36 763,27 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПрАТ «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №21472834-02-16-01 від 01.11.2023, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу Kia Stonic, номерний знак НОМЕР_1 . 27.09.2024 о 11:35 год в м.Одеса по вул. Друга Лінія Люстдорфської дороги, біля будинку №46 водія ОСОБА_2 керуючи автомобілем Toyota Prado, номерний знак НОМЕР_2 , допустила зіткнення з автомобілем Kia, номерний знак НОМЕР_1 . Відповідачку визнано винною у ДТП. Потерпіла особа ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, в результаті чого їй було виплачено страхове відшкодування у розмірі 156 257,27 грн, яка перерахована на СТО. Транспортний засіб Toyota Prado був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПАТ СК «УСГ». ПАТ СК «УСГ» визнало подію страховою та виплатило відшкодування за вирахуванням амортизаційного зносу. Враховуючи недостатність страхової виплати відповідач має сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у загальному розмірі 36 763,227 грн. Право суброгації виникло у ПрАТ «СК «ВУСО». 04.08.2025 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав вимоги, в результаті якого позивач набув право вимоги до відповідача.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засіданні на 20.07.2026.
До суду 16.07.2026 надійшов відзив представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування відзиву зазначено, що ФОП ОСОБА_1 , який на підставі укладеного 04.08.2025 договору про відступлення права вимоги набув право вимоги відшкодування заподіяного збитку виключно в порядку регресу, не має правових підстав реалізовувати право вимоги ПрАТ «СК «ВУСО», що засноване на суброгації. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» дорівнює ринковій вартості автомобіля, а тому розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страхувальника. Відсутні підстави для відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У судове засідання 20.07.2026 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
До суду 16.07.2026 надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи з огляду на зайнятість у іншій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.
Сторона відповідача подала відзив, не наводить обов`язкових підстав для участі у судовому засіданні, тому суд вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 24 липня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що між ПрАТ «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено 27 жовтня 2023 року договір добровільного страхування наземного транспорту №21472834-02-16-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу Kia Stonic, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5-8).
27 вересня 2024 року об 11:35 год., в м. Одеса по вул. друга лінія Люстдорфської дороги, біля будинку № 46, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_2 , не врахувала дорожньої обстановки, здійснюючи поворот ліворуч, не зайняла крайнє ліве положення, в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП постановою Київського районного суду м.Одеси від 22.10.2024 у справі №947/31961/24 (а.с.13 на звороті-14).
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA», номерний знак НОМЕР_2 застрахована у ПАТ «СК «УСГ» згідно полісу ЕР №218267506 (а.с.10).
Згідно рахунку-фактури №АОСЧ0000968 від 04.10.2024 вартість ремонтних робіт автомобіля Kia Stonic, номерний знак НОМЕР_1 , становить 66 461,85 грн (а.с.26).
Згідно рахунку-фактури №АДСМ0002995 від 04.10.02024 вартість ремонтних робіт автомобіля Kia Stonic, номерний знак НОМЕР_1 , становить 89 795,42 грн (а.с.27).
ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №2398297-1 від 29.10.2024 виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 156 257,27 грн (а.с.36), переказавши кошти на рахунок ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Автоград Одеса» (а.с.37, 38). 
ПАТ «СК «УСГ» листом від 26.11.2024 вказало ПрАТ «СК «ВУСО», що розмір матеріального збитку транспортного засобу Kia Stonic, номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 119 494 грн і така сума буде сплачена на розрахунковий рахунок ПрАТ «»СК «ВУСО» (а.с.29).
Перерахування від ПАТ «СК «УСГ» на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» грошових коштів у розмірі 119 494 грн підтверджується платіжною інструкцією №85822 від 26.11.2024 (а.с.34).
Таким чином, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 156 257,27 грн, однак від страховика винної у ДТП особи – ПАТ «СК «УСГ» отримало відшкодування у розмірі 119 494 грн, тобто за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.
Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини 1 статті 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило страхову виплату у розмірі 156 257,27 грн, але від страховика винної особи отримало відшкодування у розмірі 119 494 грн, у зв`язку з чим до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах не сплачених коштів у розмірі 36 763,27 грн, що становить коефіцінт фізичного зносу, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21)).
Тобто, позивач просить стягнути витрати не покриті страховою компанією, адже такі є фізичним зносом, а тому доводи відповідача про те, що страхове відшкодування є меншим лімітом відповідальності є безпідставними.
04 серпня 2025 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №04/08/2025 про відступлення права вимоги (а.с.39-40).
Згідно додатку №1 до Договору №04/08/2025 про відступлення права вимоги до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_2 у розмірі 36 763,27 грн (а.с.41).
ОСОБА_1 на виконання договору №04/08/2025 про відступлення права вимоги оплатив на корись ПрАТ «СК «ВУСО» грошову суму передбачену договором, відповідно до платіжної інструкції від 11.08.2025 (а.с.42).
Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За своєю правовою природою договір №04/08/2025 про відступлення права вимоги є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення якого не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у відповідача як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг, не вимагається.
Таким чином до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги до ОСОБА_2 саме про відшкодування в порядку регресу сплаченої ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_3 та недоотриманої від ПАТ «СК «УСГ» суми страхового відшкодування, яка фактично є фізичним зносом автомобіля.
Про можливість відступлення права вимоги у вказаних правовідносинах вказано у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі №756/4907/22.
У зв`язку з чим, доводи відповідача про неможливість відступлення права вимоги у правовідносинах, що склалися відхиляються судом.
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
За таких обставин, розмір не сплаченої страховою компанією винної особи вартості фізичного зносу автомобіля у сумі 36 763,27 грн підлягає стягненню з винною у ДТП особи – ОСОБА_2 на користь правонаступника стягувача – ФОП ОСОБА_1 .
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч.1 та п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом ФОП ОСОБА_1 не сплатив судовий збір у розмірі 1 331,20 грн, тому у зв`язку з задоволенням позову судовий збір у розмірі 1 331,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
01 лютого 2024 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Д.Є. укладено договір №88 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.47-48).
Згідно додаткової угоди №1 від 20.01.2026 укладеної між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Д.Є., вартість послуг адвоката становить 12 793,30 грн (а.с.49), до вартості включена представництво інтересів клієнта в суді у розмірі 3028 грн, що виключається судом, адже представник позивача у судове засідання не з`явився.
На переконання суду позов є не складним, не потребує велику кількість часу для його складення. 
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
У зв`язку з задоволення позову витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
До відзиву долучено копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , згідно якого остання отримує пенсію по втраті годувальника (а.с.74), що не є підставою звільнення від сплати судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) шкоду в порядку суброгації в розмірі 36 763 (тридцять шість тисяч сімсот шістдесят три) гривні 27 (двадцять сім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять однієї) гривні 20 (двадцять) копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 24 липня 2026 року.

Суддя:      В.Я. Бондар