П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/39095/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року (суддя Бутенко А.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 23.02.2026) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "MAPIH ШИП МЕНЕДЖМЕНТ" до Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.11.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ "MAPIH ШИП МЕНЕДЖМЕНТ" "ЮФК ГРУП" до ГУ ДПС в Одеській області та ДПС, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС в Одеській області №13167114/44362936 від 12.08.2025 про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 09.08.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати ДПС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 09.08.2024 складену ТОВ "MAPIH ШИП МЕНЕДЖМЕНТ" датою її первинного подання платником податків на реєстрацію;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС в Одеській області №13167115/44362936 від 12.08.2025 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 12.08.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати ДПС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 12.08.2024 складену ТОВ "MAPIH ШИП МЕНЕДЖМЕНТ") датою її первинного подання платником податків на реєстрацію.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.

04.02.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
На обґрунтування поданої заяви зазначалося, що під час розгляду справи судом не вирішено питання про судові витрати.

12.02.2026 від ГУ ДПС в Одеській області надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3028 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 заяву ТОВ задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
На думку апелянта, подані позивачем документи про надання послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необґрунтованими, оскільки суду не було надано доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Положеннями абзацу 1 частини сьомої статті 139 КАС України перебачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно абзацу 1 частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частина перша статті 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин другої - сьомої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У розумінні умов частин п`ятої - сьомої статті 134 КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, виходячи з критерію співмірності можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас у частині дев`ятій статті 139 КАС України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 і підтримані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.
У постановах від 19.02.2022 №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України (критерії співмірності) суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема критерії пропорційності і обґрунтованості), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. представником позивача долучено до позовної заяви наступні документи: Договір про надання правової допомоги №06/02/2025 від 06.02.2025 року; Додаткова угода №1 від 01.10.2025 року; Розрахунок витрат на правничу допомогу, які понесло ТОВ "МАРШ ШИП МЕНЕДЖМЕНТ"; Акт Приймання-передачі виконаних робіт №1 від 20.11.2025 року; Рахунок №1 від 18.11.2025 року; Платіжна інструкція №12701 від 20.11.2025 року.
Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт №1 від 20.11.2025 року адвокатом надано наступні послуги: Зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 1 година - 2000 грн; Ознайомлення з документами, аналіз судової практики та підготовка позовної заяви зі всіма додатками до подання до суду - 4 години - 8000 грн.
Вирішуючи питання обґрунтованості заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції визнав 2500 грн співмірною до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з вказаною оцінкою суду першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції вважає неаргументованими доводи апелянта, що ненадання представником позивача доказів відображення доходів в Книзі обліку доходів та витрат, отриманих адвокатом від незалежної професійної діяльності, вказує на відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.
Так, Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 справа №569/17904/17 відхилене посилання на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом також у постановах від 01.10.2019 у справі №815/1479/18, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Враховуючи викладене, а також, що до відповідачем до апеляційної скарги не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір стягнутої судом першої інстанції на відшкодування витрат на правничу допомогу є нерозумним, неспівмірним із характером та складністю справи або явно завищеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого додаткового рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ГУДПС задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 252, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною четвертою та пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов