"14" липня 2026 р. Справа № 370/1684/26 
Провадження № 2/370/917/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 рік с-ще Макарів
Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Мінасян Я.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Макарів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:
Представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту - кредитор, позивач, ТОВ «Бізнес Позика») Докукіною Д. В. з використанням системи «Електронний суд» подано позовну заяву до Макарівського районного суду Київської області до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 23.07.2025 року між позивачем, як кредитором, та відповідачем, як позичальником, шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір № 529174-KC-003 про надання кредиту. Цей договір підписаний позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-0087, який був попередньо направлений кредитором на номер телефону позичальника НОМЕР_1 . За вказаним договором у борг надані грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень, а також 28.08.2025 року надано додаткові кошти в сумі 5 000,00 гривень на підставі Додаткової угоди №1 на умовах строкового платного володіння з подальшим поверненням та сплатою процентів. Обов`язки за кредитним договором позичальником не виконані в повному обсязі. Згідно з твердженнями позивача, станом на 05.05.2026 року, сума заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 становить 50 600,00 гривень, що складається з: 15 000,00 гривень - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 25 100,00 гривень - сума прострочених платежів по процентах; 7 500,00 гривень - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України; 3 000,00 гривень - сума прострочених платежів за комісією.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Крім того, розглянувши заявлене у позовній заяві клопотання, судом ухвалою від 12.06.2026 року було вирішено питання про витребування доказів. Зокрема, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, у АТ «Універсал Банк» було витребувано письмові докази, що становлять банківську таємницю, а саме: інформацію щодо підтвердження факту випуску банківської картки № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та виписку про рух коштів по рахунку, відкритому для обслуговування вказаної картки, за період з 23.07.2025 року по 07.01.2026 року. Вказані заходи було вжито для перевірки факту отримання Відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 15 000,00 грн, що є обов`язковою умовою виконання кредитором своїх зобов`язань за договором № 529174-KC-003 від 23.07.2025 року та Додатковою угодою №1 від 28.08.2025 року.
В судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомлений належним чином про час і дату проведення судового засідання, в прохальній частині позову просив провести розгляд справи без участі представника ТОВ «Бізнес Позика», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і дату проведення судового засідання була повідомлена належним чином. 
14.07.2026 року через канцелярію суду відповідач подала письмову заяву, у якій факт отримання кредитних коштів визнала, однак просила суд здійснити перерахунок нарахованих відсотків, вважаючи їх незаконними, та просила проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами. 
З урахуванням висловленої позиції відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з винесенням рішення по суті спору.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
23.07.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 529174-KC-003 про надання кредиту. Вказаний правочин було укладено шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано сторонами у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповідно до Правил про надання грошових коштів у кредит ТОВ «Бізнес Позика», які є невід`ємною частиною договору та визначають порядок використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Так, 23.07.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено Відповідачу пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 529174-KC-003 про надання кредиту. Того ж дня, 23.07.2025 року, ОСОБА_1 прийняла (акцептувала) зазначену пропозицію на умовах, визначених офертою. Акцептування відбулося шляхом введення/відправлення через інформаційно-телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-0087, який попередньо був надісланий Відповідачу у формі СМС-повідомлення на її мобільний номер телефону НОМЕР_1 , вказаний нею під час реєстрації та заповнення анкетних даних в особистому кабінеті.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, 23.07.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та Відповідачем було укладено Договір № 529174-KC-003 про надання кредиту, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про комерцію», що за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту № 529174-KC-003 від 23.07.2025 року, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит.
Умовами Договору № 529174-KC-003 від 23.07.2025 року передбачено, що термін дії договору визначено до 07.01.2026 року (з урахуванням надання додаткових коштів та встановленого кінцевого строку кредитування). Плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1% за кожен день користування Кредитом. Комісія за надання кредиту становить 3 000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту та орієнтовна реальна річна процентна ставка визначені у паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору, при цьому розмір денної процентної ставки на дату укладення Договору відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, Позивач свої зобов`язання за Договором та Додатковою угодою №1 виконав у повному обсязі, перерахувавши Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 15 000,00 грн (10 000,00 грн - 23.07.2025 року та 5 000,00 грн - 28.08.2025 року) на банківську картку № НОМЕР_2 , номер якої був вказаний Позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою про перерахування коштів (платіжною інструкцією), а також опосередковано підтверджується письмовою заявою Відповідача від 14.07.2026 року про визнання факту отримання кредиту.
Проте, Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, згідно з наданим Позивачем розрахунком, станом на 05.05.2026 року заявлена до стягнення заборгованість становить 50 600,00 грн, що складається з: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25 100,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7 500,00 грн - заборгованість по відсотках, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України; 3 000,00 грн - заборгованість за комісією.
Оцінюючи обґрунтованість вказаних нарахувань у сукупності з наявними у матеріалах справи письмовими доказами та враховуючи процесуальну поведінку сторін, зокрема подання Відповідачем заяви про незгоду з нарахованими сумами відсотків та комісії, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Визначаючи остаточний розмір заборгованості Відповідача ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню на користь Позивача, суд виходить із принципу справедливості, добросовісності, розумності та суворого дотримання норм матеріального права, що регулюють відносини у сфері споживчого кредитування.
Щодо правомірності стягнення тіла кредиту та договірних процентів у розмірі 40 100,00 грн:
Судом підтверджено матеріалами справи, що Відповідач отримала кошти в загальному розмірі 15 000,00 грн (10 000,00 грн за основним Договором та 5 000,00 грн за Додатковою угодою №1). У своїй письмовій заяві від 14.07.2026 року Відповідач факт отримання вказаних коштів не оспорювала. 
Відповідно до ст. 526, 1054 ЦК України, цивільні зобов`язання мають виконуватися належним чином і в установлений строк. Оскільки сума тіла кредиту в розмірі 15 000,00 грн повернута не була, вона підлягає стягненню в повному обсязі.
Щодо процентів за користування кредитом у межах строку дії договору (до 07.01.2026 року) у розмірі 25 100,00 грн: 
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Умовами договору визначено фіксовану ставку в розмірі 1% за кожен день користування грошовими коштами. Нарахування процентів у сумі 25 100,00 грн здійснено Позивачем виключно за період фактичного користування грошима в межах погодженого сторонами строку кредитування (до дати чергових платежів та кінцевого терміну договору). Цей розрахунок відповідає вимогам закону, арифметично є правильним, а тому договірні проценти в розмірі 25 100,00 грн також підлягають стягненню.
Таким чином, законна та доведена частина позовних вимог становить: 15 000,00 грн (тіло) + 25 100,00 грн (проценти) = 40 100,00 грн.
Оцінюючи вимогу Позивача про стягнення простроченої комісії в розмірі 3 000,00 грн, суд зазначає, що вказане нарахування суперечить як загальним нормам споживчого кредитування, так і спеціальним імперативним приписам, встановленим на період дії воєнного стану в Україні.
По-перше, відповідно до ч. 2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України „Про споживче кредитування", фінансовим установам заборонено включати до договорів умови про плату за послуги, що супроводжують кредит і здійснюються виключно у власних комерційних інтересах кредитора (ведення справи, облік заборгованості).
По-друге, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ „Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, а Закон України „Про споживче кредитування" - пунктом 6-1. Цими нормами чітко встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення споживачем зобов`язань, він звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором за таке прострочення.
Оскільки ТОВ „Бізнес Позика" заявило вимогу про стягнення саме простроченої комісії, нарахованої в період дії воєнного стану, такі дії є прямим порушенням встановленого державою мораторію на додаткові нарахування. Враховуючи, що стягнення додаткових платежів та комісій під час воєнного стану прямо заборонено законом, а самі дії з адміністрування не є окремою послугою для клієнта, у задоволенні вимоги про стягнення комісії у розмірі 3 000,00 грн слід відмовити повністю
Позивачем заявлено до стягнення 7 500,00 грн як «заборгованість по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України» за період прострочення після закінчення строку договору (з 08.01.2026 по 05.05.2026 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у зразковій постанові від 23.03.2018 року у справі № 444/9519/12 чітко визначила: після завершення визначеного договором строку кредитування (у даній справі - після 07.01.2026 року) або у разі пред`явлення вимоги про дострокове повернення, право кредитора нараховувати передбачені договором щоденні відсотки припиняється. Натомість виникають зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України.
Формула розрахунку 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України є чітко визначеною законом: (Сума боргу ? 3% ? Кількість днів прострочення) / 365 днів. За період прострочення з 08.01.2026 року по 05.05.2026 року (118 днів) законний розмір 3% річних від суми основного боргу (15 000,00 грн) становить лише 145,48 грн.
Натомість Позивач вимагає стягнути 7 500,00 грн, що більш ніж у 50 разів перевищує граничний розмір, встановлений законом. Суд констатує, що сума 7 500,00 грн є нічим іншим, як прихованим нарахуванням звичайної щоденної договірної ставки (1% на день), яку Позивач намагається стягнути поза межами строку дії договору, завуалювавши її під статтю 625 ЦК України для обходу імперативних правових позицій Верховного Суду.
Оскільки Позивач не надав суду належного, детального та законного розрахунку 3% річних, а натомість заявив вигадану та безпідставну фіксовану суму в 7 500,00 грн, яка грубо суперечить вимогам закону та принципу співмірності, суд вважає за необхідне повністю відмовити у задоволенні позову в цій частині. Кредитор не позбавлений права звернутися до суду в майбутньому із належним, законним розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.
З огляду на вищезазначене, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем, який є доведеним, законним та підлягає стягненню, становить рівно 40 100,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Частиною 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з вимогами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ч. ч. 1,3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Заявлена Позивачем сума позовних вимог становила 50 600,00 грн. 
Судом визнано обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню, позовні вимоги в розмірі 40 100,00 грн, що становить 79,25% від загальної суми позову.
Таким чином, з Відповідача ОСОБА_1 на користь Позивача ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині вимог у сумі 2 109,93 грн (2 662,40 грн ? 79,25%).
Решта суми судового збору покладається на Позивача.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 529174-KC-003 про надання кредиту від 23.07.2025 року у загальному розмірі 40 100 (сорок тисяч сто) грн. 00 коп., що складається з: 15 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 100,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2 109 (дві тисячі сто дев`ять) грн 93 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 14 липня 2026 року.

Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код за ЄДРПОУ: 41084239.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.О. Бізяєва