ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/10339/25 пров. № А/857/48105/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (головуючий суддя Сидор Н.Т., м. Львів) у справі № 380/10339/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради від 26 березня 2025 року №28 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видачі відповідного посвідчення; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як матері загиблої Захисниці – ОСОБА_2 , та видати відповідне посвідчення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та в період військової служби брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебувала безпосередньо в районах ведення бойових дій та 11 вересня 2022 року – загинула під час виконання бойового завдання від численних осколкових поранень. З метою отримання статусу члена сім`ї загиблої Захисниці України, як матір загиблої Захисниці – ОСОБА_2 , позивач звернулася із відповідною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради, втім отримала відмову. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що 03.02.2023 син позивача та рідний брат загиблої вже звертався до Франківського районного суду м. Львова з заявою про встановлення факту родинних відносин за участю заінтересованої особи матері ОСОБА_1 , однак провадження було закрито з тієї підстави, що вимоги щодо встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_2 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що встановити факт родинних відносин є необхідним та можливим винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні статусу. Зазначає, що надані нею документи в сукупності підтверджують факт її належності до сім`ї загиблої Захисниці України, зокрема, виправлення у свідоцтві про народження загиблої ОСОБА_3 , де в графі «Мати» викреслено прізвище « ОСОБА_4 » та зазначено вірне « ОСОБА_5 ».
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що подані документи на момент звернення до Управління не підтвердили належність позивача до членів сім`ї загиблої захисниці ОСОБА_2 як матері загиблої, зокрема, у копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серія НОМЕР_1 , видане 10 травня 1993 року Вишнівчик сільська рада Чемеровський район) в графі “Мати” вказано прізвище “ ОСОБА_6 ”, яке виправлено і завірено підписом і печаткою на “ ОСОБА_5 ”, що не відповідає паспортним даним заявниці.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 19.02.2025 звернулась до Управління соціального захисту населення Шептицької міської ради із заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
До заяви долучено такі документи (копії):
- паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ;
- картка платника податків ОСОБА_1 ;
- витяг з реєстру територіальної громади;
- витяг з інформаційно-аналітичної системи “Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості”;
- свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 ;
- свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 ;
- витяг з протоколу засіданні 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця; протокол №1131 від 02.06.2023;
- довідка про безпосередню участь особи у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 06.08.2024.
Листом №720/1-10.1 від 04.03.2025 Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради повідомило позивача про необхідність подання додаткових документів та пред`явлення оригіналів наданих копій документів.
26.03.2025 Управління соціального захисту населення Шептицької міської ради прийняло рішення №28 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення відповідачем спірного рішення позивачем не було надано документа (документів), що підтверджує (підтверджують) факт родинних зв`язків між позивачем та загиблою ОСОБА_2 , тому відмовляючи такій у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, відповідач діяв у межах повноважень.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1193 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).
Частиною 1 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ передбачено, що до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать:
1) сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;
2) сім`ї осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність), та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (у тому числі здійснення волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
3) сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
4) сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час виконання такими добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
5) сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
6) сім`ї осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до ч. 5 ст. 10-1 Закону №3551-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 10-1 Закону №3551-ХІІ).
Пунктом 3 Порядку №740 передбачено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10^-1 Закону.
Пунктом 4 Порядку №740 закріплено перелік документів, необхідних для отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Як вже було встановлено, позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Шептицької міської ради із заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, до якої додала такі документи (копії):
паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ;
картка платника податків ОСОБА_1 ; 
витяг з реєстру територіальної громади; 
витяг з інформаційно-аналітичної системи “Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості”; 
свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 ; 
свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 ; 
витяг з протоколу засіданні 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця; 
протокол №1131 від 02.06.2023; 
довідка про безпосередню участь особи у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 06.08.2024.
Відповідно до п. 16 Порядку №740 місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у разі, зокрема, якщо заявник не належить до осіб, зазначених в частині четвертій статті 10-1 Закону №3551-ХІІ.
Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради від 26.03.2025 №28 позивачу відмовлено у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. Підстава: стаття 10-1 Закону №3551-ХІІ, підпункт 1 пункту 16 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740, а саме неналежність до осіб, визначених в частині четвертій статті 10-1 Закону №3551-ХІІ.
Скаржник стверджує, що вона є матір`ю загиблої Захисниці України - Грицини Ксенії Анатоліївни, в підтвердження чого надала відповідачу свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 10 травня 1993 року, згідно якого ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їх батьками зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується доданим свідоцтвом про шлюб від 31.10.2018 серії НОМЕР_5 .
Згідно з свідоцтвом про смерть від 16.09.2022 серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Безіменне Миколаївського району Миколаївської області.
З наданих відповідачу документів неможливо встановити, що матір`ю загиблої ОСОБА_2 є ОСОБА_1 позивач у даній справі, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі документи не підтверджують належності позивача до членів сім`ї загиблої ОСОБА_2 .
Колегія суддів не вбачає у діях відповідача протиправності, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення він діяв у межах повноважень та відповідно до вимог Закону України №3551-ХІІ та Порядку №740.
Судом першої інстанції підставно зауважено, що вирішенню питання щодо отримання позивачем статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України має передувати встановлення факту родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України мотивовано саме відсутністю належних доказів родинного зв`язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 вказала на те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку: рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції; юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про призначення та виплату одноразової грошової допомоги особі, яка вважає себе членом сім`ї померлого військовослужбовця, що має право на виплату такої допомоги відповідно до статті 16-1 Закону України №2011-ХІІ за умови, що існує необхідність встановлення факту, що має юридичне значення.
У даній справі вирішенню питання про наявність в позивача права на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України має передувати вирішення питання про встановлення факту, що має юридичне значення (факту родинних зв`язків), яке лежить поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції.
Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Згідно частини четвертої статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.
Враховуючи наведене, а також те, що на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення позивачем не було надано документів, що підтверджують факт родинних зв`язків між позивачем та загиблою ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність рішення Управління праці та соціального захисту населення Шептицької міської ради від 26 березня 2025 року №28 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видачі відповідного посвідчення.
Доводи апелянта про те, що її син і брат загиблої звертався до суду про встановлення факту родинних відносин, не слід брати до уваги, оскільки він не є позивачем чи учасником даної справи. Доказів про те, що саме позивачу було відмовлено у відкритті провадження у справі про встановлення факту, не надано і судом не здобуто.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які би були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 380/10339/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш