Справа № 489/6724/26 
Провадження № 1-кп/489/742/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
02 вересня 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №42025152410000171 від 30.09.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , 
встановив:
ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу метадону з метою збуту, за невстановлених обставин, але не пізніше 17.04.2026, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон, масою не менше 1,244 г, який став незаконно зберігати за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 з метою збуту наркозалежним особам на території м. Миколаєва. Для заходів безпеки своєї діяльності ОСОБА_3 підтримував зв`язок із наркозалежними особами за допомогою мобільних телефонів, використовуючи у спілкуванні заздалегідь обумовленні фрази та слова, зміст яких зрозумілий лише йому та наркозалежним особам. Протиправна діяльність ОСОБА_3 була стійкою, що виражалося у її тривалості, стабільності та досягненні злочинного результату – отримання незаконного прибутку від збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено – метадон, на території м. Миколаєва.
17.04.2026 під час телефонної розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 останній, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на незаконний збут наркотичних засобів, висловив пропозицію збути наркотичний засіб, обіг якого обмежений – метадон, масою не менше 1,244 г, після чого вони домовилися зустрітися за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .
17.04.2026 о 12:30 год ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час особистої зустрічі незаконно збув ОСОБА_6 п`ять упаковок «Метафін» в загальній кількості 50 таблеток, в якому знаходився наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон, масою 1,244 г, отримавши за його збут від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 5000 грн. Придбаний за вище вказаних обставин наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон, масою 1,244 г, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, за невстановлених обставин, але не пізніше 04.05.2026, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, а саме: 94 пігулки «Метафін» та 6 пігулок «Метадон», які містять метадон, масою не менше 2,4968 г, а також 8 пігулок «Метадон», які містять метадон масою 0,2005 г, які став незаконно зберігати за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 з метою збуту на території м. Миколаєва.
04.05.2026 під час телефонної розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 останній, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на незаконний збут наркотичних засобів, висловив пропозицію збути наркотичний засіб, обіг якого обмежений – метадон, масою не менше 2,4968 г, після чого вони домовилися зустрітися за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .
04.05.2026 о 14:45 год ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час особистої зустрічі повторно незаконно збув ОСОБА_6 «Метафін» в загальній кількості 94 пігулки та «Метадон» в кількості 6 пігулок, в яких знаходився наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон, масою 2,4968 г, отримавши за його збут від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 10000 грн. Придбаний за вище вказаних обставин наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон, масою 2,4968 г, ОСОБА_6 після оперативної закупки добровільно видав працівникам поліції.
Крім того, 04.05.2026 в період часу з 15:00 год до 17:51 годин під час проведення з дозволу слідчого судді обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - 8 пігулок «Метадону», які містять метадон, масою 0,2005 г, які він незаконно зберігав за місцем свого проживання.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, що вчинено повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за клопотанням прокурора та згодою учасників судового провадження, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів про визнання речовими доказами, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження та які характеризують особи обвинуваченого. 
При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчинених кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно проживає по АДРЕСА_1 разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю 2 групи. Протягом тривалого періоду часу він є наркозалежною особою, у зв`язку з чим перебуває на замісній терапії в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з чим за відповідним направленням лікаря безкоштовно отримує у лікарні та купує в аптеках наркотичні засоби метафін та метадон у вигляді пігулок для власного вживання. У нього є знайомий ОСОБА_6 , який є діючим військовослужбовцем та наркозалежною особою також. У квітні 2026 року ОСОБА_6 попросив назбирати та продати йому за грошові кошти наркотичні засоби метафін та метадон у вигляді пігулок для власного вживання, на що він погодився. Назбиравши певну кількість вказаних наркотичних засобів із отриманих для себе безкоштовно в лікарні та придбаних за гроші за направленням лікаря в аптеці, 17.04.2026 він, попередньо зідзвонившись, зустрівся із ОСОБА_6 у своєму в будинку по АДРЕСА_2 та продав йому п`ять упаковок «Метафін» в загальній кількості 50 таблеток за 5000 грн. Після того вони домовилися із ОСОБА_6 про наступну зустріч через два тижні для повторного продажу ним останньому аналогічних наркотичних засобів. 04.05.2026 під час телефонної розмови із ОСОБА_6 вони домовилися зустрітися за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , куди в денний час прибув ОСОБА_6 , якому він повторно збув « ОСОБА_7 » в загальній кількості 94 пігулки та «Метадон» в кількості 6 пігулок за грошові кошти у сумі 10000 грн. В подальшому його було затримано вказаного дня поліцейськими та проведено обшук за вищевказаним місцем проживання, в ході якого було виявлено та вилучено наркотичний засіб - 8 пігулок «Метадону». Вказав, що розумів про те, що незаконно збуває наркотичні засоби військовослужбовцю, який бере участь у воєнних діях. Зазначив про своє розкаяння, шкодує з приводу вчиненого. Просив не призначати надто суворе покарання, оскільки проживає з матір`ю, яка потребує його сторонньої допомоги через хворобу та інвалідність. Причинами, які сприяли вчиненню злочинів, вказав незадовільний матеріальний стан.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 04.05.2026 вбачається, що 04.05.2026 о 17:51 год по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 06.05.2026 відносно ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 29.07.2026 до 26.09.2026 включно.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості та характер вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення, що відносяться до категорії тяжких злочинів та пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, у зв`язку з чим становлять небезпеку для здоров`я населення, а також кількість епізодів злочинної діяльності та кількість наркотичних засобів, які він незаконно збував.
При цьому, обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, лікування у лікаря психіатра не проходив, є учасником програми ЗПТ сайту КНП «МОЦПЗ» МОР, вважається раніше не судимим, не одружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає з матір`ю, яка має інвалідність 2 групи. 
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, що підтверджується тим, що останній повністю та беззастережно визнав свою провину у вчиненому діянні, засудив свої дії, висловив щирий жаль з приводу вчиненого. 
При цьому суд не визнає в якості пом`якшуючої обставини посилання сторони захисту на те, що обвинувачений проживає разом з хворою матір`ю, яка потребує його догляду та допомоги, оскільки суду не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що обвинувачений є опікуном чи піклувальником своєї матері, а також, що остання дійсно потребує його допомоги, зокрема фізичної, що підтверджувалося б відповідними медичними чи іншими документами. Крім того, протягом строку перебування обвинуваченого під вартою з часу його затримання 04.05.2026, що складає майже чотири місяці, його мати проживає без обвинуваченого та будь-якої допомоги з його боку, що свідчить про її можливість окремого самостійного проживання без сина.
Також суд враховує, що обвинувачений ніде не працює та не працював, хоча стан його здоров`я дозволяє йому офіційно працевлаштуватися та отримувати постійний стабільний дохід, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, задовольняв свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів було наслідком свідомо обраного ним способу життя.
Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
З урахуванням характеру та обставин вчинених кримінальних правопорушень (кількість епізодів злочинної діяльності, їх корисливий мотив, вчинення діянь, які посягають проти здоров`я населення та були припинені за втручання правоохоронних органів), особи обвинуваченого, який не працює, вважається раніше не судимим, характеризується посередньо, неодружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію сторони обвинувачення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити особі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 307 КК України та у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України з конфіскацією майна, оскільки вказаний злочин був вчинений саме з корисливою метою, а також призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Вказане покарання, на переконання суду, є справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
При призначенні саме такого виду та розміру покарання суд також враховує, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення пов`язані зі сферою обігу наркотичних засобів, є тяжкими та посягають проти здоров`я населення, а також кількість збутих ним наркотичних засобів та епізодів злочинної діяльності, яка була виявлена та припинена за втручання правоохоронних органів, а не з власної волі особи. 
Також суд враховує суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів, внаслідок чого задовольняється незаконний попит на наркотичні засоби, що свідчить про його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.
Крім того, суд враховує, що задля реалізації свого злочинного умислу на незаконний збут наркотичних засобів обвинувачений готувався заздалегідь, придбавши наркотичні засоби, а також переслідував корисливу мету та бажання отримати матеріальну вигоду незаконним шляхом, піддаючи небезпеці здоров`я інших громадян, зокрема збуваючи наркотичні засоби діючому військовослужбовцю, що бере участь у воєнних діях, у зв`язку з чим, вживаючи придбані в обвинуваченого наркотичні засоби та перебуваючи під їх дією, наражає на небезпеку не лише себе, а й інших осіб, оскільки користується зброєю. 
Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».
Оскільки мінімальний розмір остаточного основного покарання, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, який суд вважає необхідним призначити обвинуваченому, становить шість років позбавлення волі, тому відсутні передбачені законом підстави для звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2026 у справі № 489/3508/26, підлягають скасуванню після набрання вироком законної сили.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що підлягає реальному виконанню, тому до набрання вироком законної сили необхідно залишити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
Початок строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання - з 04.05.2026.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 04.05.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Речові докази:
- наркотичні засоби метадон та метафін; лікарські засоби баклофен, димедрол, дифенгідрамін; блокнот для нотаток та упакування, в яких вони знаходиться, – знищити;
- грошові кошти в сумі одинадцять тисяч гривень; мобільний телефон «Росо», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Nomi» – конфіскувати в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 44766 (сорок чотири тисячі сімсот шістдесят шість) грн 48 коп.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2026 у справі № 489/3508/26, скасувати після набрання вироком законної сили.
Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1