ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 р. | Справа № 480/654/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 22.01.26 у справі № 480/654/25
за позовом Головного управління ДПС у Сумській області 
до  Сумської міської ради , Виконавчого комітету Сумської міської ради  
третя особа:  Комунальне підприємство "Інфосервіс" Сумської міської ради 
про звернення стягнення податкового боргу на кошти органу місцевого самоврядування,
ВСТАНОВИВ:
26.11.2025 від Головного управління ДПС у Сумській області до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду у справі № 480/654/25 щодо звернення стягнення податкового боргу Комунального підприємства "Інфосерсіс" Сумської міської ради (код ЄРДПОУ 30698617, адреса: вул. Нижньохолодногорська, буд. 8, м. Суми, Сумська область, 40004) у сумі 29 714, 20 грн на кошти Виконавчого комітету Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 04057942, адреса: майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40030):
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 29096,55 грн., отримувач ГУК Сум.обл/Сумська обл./14060100, на р/р UА868999980313000029000018001, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банк одержувача 899998;
- з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності (АРК, області, міст Києва та Севастополя) на суму 617,65 грн, отримувач ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/11020200 на р/р UА578999980334149860000018540, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банка одержувача 899998.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Сумській області про зміну способу виконання судового рішення - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026, заяву Головного управління ДПС у Сумській області про зміну способу виконання судового рішення задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні вказаної заяви, позбавив можливості виконати прийняте цим судом рішення від 14.07.2025 у справі № 480/654/25 всупереч вимогам нормам законодавства, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст. 14, ст. 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України, та невиконання якого тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 не виконано та виконання його є неможливим у раніше встановлений судом спосіб через відсутність відкритих рахунків у Сумської міської ради, а суд першої інстанції відмовив у можливості виконання цього рішення суду шляхом зміни способу його виконання іншим співвідповідачем у справі, залученим судом, як таким, що має відповідати за зобов`язаннями Сумської міської ради, у разі якщо ця рада не має відкритих рахунків (в даному випадку Сумська міська рада не має відкритих рахунків), що свідчить про неможливість виконання судового рішення та поповнення відповідного бюджету.
У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Сумської міської ради просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а оскаржуване судове рішення ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що міська рада та її виконавчий комітет є взаємопов`язаними органами, незважаючи на те, що зареєстровані як різні юридичні особи та мають самостійні права та обов`язки, компетенцію та повноваження, передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", а тому відповідають за зобов`язаннями один одного. Відтак, і звернення стягнення податкового боргу в порядку статті 96 ПК України можливе з відповідного виконавчого комітету, у разі якщо ця рада не має відкритих рахунків.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство "Інфосервіс" Сумської міської ради про звернення стягнення податкового боргу на кошти органу місцевого самоврядування задоволено.
Звернено стягнення податкового боргу Комунального підприємства “Інфосервіс” Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 30698617, адреса: вул. Нижньохолодногорська, буд. 8, м. Суми, Сумська область, 40004) у сумі 29 714,20 грн на кошти Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 23823253, адреса: майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40030), а саме:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 29096 (двадцять дев`ять тисяч дев`яносто шість) грн 55 коп., отримувач ГУК Сум. обл/Сумська обл./14060100, на р/р UА868999980313000029000018001, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банк одержувача 899998;
- з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності (АРК, області, міст Києва та Севастополя) на суму 617 (шістсот сімнадцять) грн 65 коп., отримувач ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/11020200 на р/р UА578999980334149860000018540, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банка одержувача 899998.
26.11.2025 від Головного управління ДПС у Сумській області до суду надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду у цій справі щодо звернення стягнення податкового боргу Комунального підприємства "Інфосерсіс" Сумської міської ради (код ЄРДПОУ 30698617, адреса: вул. Нижньохолодногорська, буд. 8, м. Суми, Сумська область, 40004) у сумі 29 714, 20 грн, на кошти Виконавчого комітету Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 04057942, адреса: майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40030):
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 29096,55 грн, отримувач ГУК Сум. обл/Сумська обл./14060100, на р/р UА868999980313000029000018001, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банк одержувача 899998;
- з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності (АРК, області, міст Києва та Севастополя) на суму 617,65 грн, отримувач ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/11020200 на р/р UА578999980334149860000018540, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України, МФО банка одержувача 899998.
В обгрунтування заяви зазначено, що Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області листом від 07.11.2025 за № 04-32-06/1496 «Про повернення документа без виконання» у відповідь на заяву про примусове виконання рішення суду від 19.09.2025 №5828/5/18-28-13-06, повідомило, що Сумська міська рада в управлінні не обслуговується та не має відкритих рахунків, та для проведення безспірного списання коштів за вищевказаним виконавчим документом необхідно вирішити питання щодо належного боржника, а тому виконавчий документ повернуто без виконання.
Заявник указує, що у зв`язку з відсутністю відкритих банківських рахунків у відповідача - Сумської міської ради, неможливе стягнення коштів з боржника та виконання рішення суду, однак такі відкриті рахунки є у іншого співвідповідача у цій справі - Виконавчого комітету Сумської міської ради, на кошти якого має бути також звернення стягнення вказаного податкового боргу.
Головним управлінням ДПС у Сумській області було вжито всіх заходів щодо виконання рішення суду, однак це рішення суду залишається не виконаним, у зв`язку з чим і звернулось до суду з цією заявою.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що змінивши судове рішення у спосіб, визначений представником позивача, виконання такого рішення буде виходом за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення, з огляду на таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України” (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21.
Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VІІІ (далі також – Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною третьою статті 33 Закон №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.
Відповідно до частин першої, третьої статті 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З аналізу положень статті 378 КАС України колегія суддів робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.
Як зауважив суд першої інстанції, із заяви Головного управління ДПС у Сумській області слідує, що останній не заявляє нового способу виконання рішення суду, а фактично просить замінити сторону виконавчого провадження, боржника: з Сумської міської ради – на Виконавчий комітет Сумської міської ради, що врегульовано іншою нормою процесуального законодавства, а саме, статтею 379 КАС України.
При цьому єдиним боржником у зобов`язанні щодо сплати податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 29096 грн 55 коп. та податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності (АРК, області, міст Києва та Севастополя) на суму 617 грн 65 коп. є виключно Сумська міська рада.
Разом з цим судовим рішенням Виконавчий комітет Сумської міської ради не визначено боржником у правовідносинах щодо стягнення відповідних коштів.
Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно з статтею 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Сумська міська рада та Виконавчий комітет Сумської міської ради самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями.
Разом із цим, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Сумська міська рада (код ЄДРПОУ 23823253) та Виконавчий комітет Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 04057942) є самостійними юридичними особами та суб`єктами права, які наділені цивільною правоздатністю і дієздатністю, тобто здатністю від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав і нести обов`язки та самостійно брати участь у правовідносинах, бути позивачем та відповідачем у суді.
Отже, виходячи із системного аналізу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада та її виконавчий комітет є різними юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
В даному контексті слід урахувати висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, де зазначено, що нормами КАС України не передбачена можливість заміни боржника у виконавчому провадженні на підставі лише того, що у діючого боржника відсутні кошти для розрахунку. У межах спірних правовідносин публічного правонаступництва не відбулося, що виключає можливість заміни боржника у виконавчому листі, та звернув увагу, що Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі Казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що Сумська міська рада у своєму віданні має окрему самостійну юридичну особу – Виконавчий комітет Сумської міської ради, який, на думку апелянта, має відповідати за зобов`язаннями першої, є необгрунтованими.
Окрім того, заява позивача фактично зводиться до зміни суті резолютивної частини, зазначеної рішенням суду, та встановленого в ній способу захисту порушеного права позивача, обраного судом при вирішенні справи, що, в свою чергу, не відповідає вищенаведеним приписам чинного процесуального законодавства.
Так, відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2025, яке набрало законної сили, єдиним боржником у зобов`язанні щодо сплати податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 29096 грн 55 коп. та податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності (АРК, області, міст Києва та Севастополя) на суму 617 грн 65 коп. є виключно Сумська міська рада.
Рзом з цим зазначеним судовим рішенням Виконавчий комітет Сумської міської ради не визначено боржником у правовідносинах щодо стягнення відповідних коштів.
Оскільки судовим рішенням Виконавчий комітет Сумської міської ради не визначено боржником у правовідносинах щодо стягнення відповідних коштів, тому, змінивши судове рішення у спосіб, визначений представником позивача, суд фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог, вирішивши питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття “спосіб і порядок” виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.
Отже, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано стягнення податкового боргу Комунального підприємства “Інфосервіс” Сумської міської ради на кошти саме Сумської міської ради, а стягнення податкового боргу на кошти Виконавчого комітету Сумської міської ради не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість зміни способу виконання рішення суду у спосіб, який просив заявник, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у даній справі.
Разом із цим колегія суддів звертає увагу, що КАС України передбачені додаткові процесуальні механізми, які спрямовані на гарантування реалізації положень статті 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у порядку статей 382, 383 КАС України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18.
Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, статті 378 КАС України, при розгляді заяви про зміну способу виконання судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведені положення процесуального законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу у справі слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 480/654/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | Я.В. П`янова
Судді | | А.О. Бегунц   В.Б. Русанова