Яготинський районний суд Київської області
Справа № 359/645/25
Провадження № 2/382/39/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нарольського М. М.,
при секретарі судового засідання Матвієнко Ю. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 359/645/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Е і М Красива земля», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Українська страхова компанія "ВУСО" суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 160000 грн та судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (надалі - Страховик) і ТОВ "ОТП Лізинг", (надалі - Страхувальник) було укладено Договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AP-6375520 від 08.03.2023 року. (далі - Поліс). Згідно з умовами даного Договору Страховик прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу MAN TGX 18.440 BL-SA, д.р.н. НОМЕР_1 . 11.05.2023 р. в м. Рені сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля MAN Tgx 18.440, д.р.н. НОМЕР_2 та а/м MAN TGX 18.440 BL-SA, д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби (далі - Т3) отримали механічні ушкодження). Згідно з Постановою Ренійського районного суду Одеської області по справі № 510/857/23 від 25 липня 2023 року особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_1 , якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з Постановою Ренійського районного суду Одеської області по справі № 510/856/23 від 10 травня 2024 року особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_1 , якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 15.05.2023 року потерпіла особа звернулася до ПрАТ "СК "ВУСО" із заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до Ремонтної калькуляції № 2294948 від 31.05.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN Tg 18.440, д.р.н. НОМЕР_2 складає 1 790 323,30 грн. Відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1. Ринкова вартість автомобіля MAN Tgx 18.440, д.р.н. НОМЕР_4 складає 1 181 557,00 грн. Відповідно до Розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1. вартість придатних для подальшого використання технічно справних складників ТС MAN Tgx 18.440, д.р.н. НОМЕР_5 складає 423 880,51 грн. Тому, розрахунок суми страхового відшкодування відбувався наступним чином: 1 181 557,00 грн. - 423 880,51 грн. = 757 676,49 грн. , де 1 181 557,00 грн. - Ринкова вартість відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДІ З, а саме Дослідження за П.1.1.; 423 880,51 грн. - придатні залишки Відповідно до Розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1.; 757 676,49 грн. - Сума страхового відшкодування, розрахована відповідно до ЗУ "Про власників наземних транспортних засобів". Відповідно до умов Полісу АР-6375520 від 08.03.2023 року ліміт відповідальності Страховика за завдану майну шкоду становить 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Факт керування автомобілем "MAN TGX 18.440 BL-SA, д.р.н. НОМЕР_1 " у стані алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 підтверджується Постановою Ренійського районного суду Одеської області по справі № 510/856/23 від 10 травня 2024 року. Згідно з постановою Ренійського районного суду Одеської області по справі № 510/857/23 від 25 липня 2023 року винною особою є ОСОБА_1 . Отже, після виплати страхового відшкодування у Позивача виникло право вимоги до Відповідача на відшкодування завданої шкоди у розмірі 160 000,00 грн.
Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області Савчака С. П. від 24.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 07.08.2025 року провадження у справі зупинено та призначено судово-автотоварознавчу експертизу.
До суду від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 21.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 359/645/25, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя № 2378/0/15-25 від 11.11.2025 року достроково закінчено відрядження судді Савчака С. П. до Яготинського районного суду Київської області.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року справу розподілено на суддю Нарольського М. М. Ухвалою суду від 28.11.2025 року цивільну справу № 359/645/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, прийнято до свого провадження та поновлено провадження у справі.
25.12.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, яка по своїй суті є відзивом, в якому він просив суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що як стало відомо стороні Відповідача рішенням Господарського районного суду міста Києва від 16.04.2024 по справі 910/18794/23 був встановлений факт того, що Відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах на момент настання ДТП з Товариством з обмеженою відповідальністю "Е і М Красива земля" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 1-5; код ЄДРПОУ 30403762). Відповідно до змісту рішення Господарського районного суду міста Києва від 16.04.2024 по справі 910/18794/23 вбачається, що: "протиправна поведінка заподіювача шкоди встановлена постановою суду, згідно якої винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого сталася дорожньо-транспортна пригода, визнаний водій автомобіля MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю "Е і М Красива земля", що підтверджується наказом (розпорядженням) № 9-06-Р від 21.03.2023 про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортних засобів та наказом (розпорядженням) № 17-06-Р від 12.07.2023 про припинення трудового договору (контракту) та здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 1 від 10.05.2023… Також слід зазначити, що відповідачем не спротсовано ту обставину, що ОСОБА_2 заподіяно шкоду не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків". Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, шкоду, що завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. З огляду на вищевикладене, рішенням Господарського районного суду міста Києва від 16.04.2024 по справі 910/18794/23 був доведеним той факт, що на момент ДТП ОСОБА_2 (Відповідач) перебував у трудових відносинах з ТОВ"Е і М Красива земля", а отже шкода, що завдана ОСОБА_1 (Відповідачем) під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах, а отже ОСОБА_2 є неналежним Відповідачем у цивільній справі №359/645/25. Рішення Господарського районного суду міста Києва від 16.04.2024 по справі 910/18794/23 не скасоване та набрало законної сили. Також слід зазначити, що Позивач знав про наявність встановленого факту перебування ОСОБА_2 (Відповідач) у трудових відносинах з ТОВ"Е і М Красива земля" оскільки ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" була залучена до розгляду справи 910/18794/23 в якості третьої особи, однак проігнорувала цей факт та звернулась до Відповідача з вказаним позовом, який прямо суперечить ч.1 ст.1172 ЦК України, відповідно до якої саме роботодавець має відшкодовувати шкоду завдану його працівником при виконанні трудових обов`язків.
Ухвалою від 29.12.2025 року клопотання експерта задоволено; погоджено строк проведення експертизи, призначеної ухвалою від 07.08.2025 року у справі  № 359/645/25,у понад 90 календарних днів; надано судовому експерту інформацію отриману судом від позивача; провадження у справі № 359/645/25 на час проведення експертизи зупинено.
23.01.2026 року від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов лист про залишення ухвали суду без виконання, оскільки оплата за проведення судової експертизи до інституту не надійшла. 18.02.2026 року до суду надійшли/повернулися матеріали справи.
Ухвалою від 20.02.2026 року поновлено провадження у справі № 359/645/25 та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 24.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника ПрАТ "СК "ВУСО".
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.
Представник третьої особи ТОВ "Е і М Красива земля" в судове засідання не з`явився, повідомлені належним чином.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що 11.05.2023 о 14.38 год., по а/ш М-15 Одеса-Рені, 292 км, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив зіткнення із припаркованим на узбіччі шляху автомобілем марки MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 25 липня 2023 року у справі № 510/857/23 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 10 травня 2024 року у справі № 510/856/23 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Автомобіль MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , належить на праві власності ТОВ "ОТП Лізинг" та був переданий у лізинг ТОВ "Е І М Красива Земля".
Цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО" - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6375520.
Відповідно до умов договору (полісу) № АР/6375520 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Строк дії полісу № АР/6375520 з 08.03.2023 до 07.03.2024; ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 160000,00 грн та розмір франшиза становить - нуль грн.
15.05.2023 року потерпіла особа (володілець транспортного засобу) звернулася до ПрАТ "СК "ВУСО" із заявою на виплату страхового відшкодування. 
02.06.2023 ПрАТ "СК "ВУСО" на користь ОСОБА_3 відповідно до полісу № АР/6375520 виплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 23417 від 02.06.2023.
Відповідно до Ремонтної калькуляції №2294948 від 31.05.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN Tg 18.440, д.р.н. НОМЕР_2 складає 1 790 323,30 грн. Відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1. Ринкова вартість автомобіля MAN Tgx 18.440, д.р.н. НОМЕР_4 складає 1 181 557,00 грн. 
Відповідно до Розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1. вартість придатних для подальшого використання технічно справних складників ТС MAN Tgx 18.440, д.р.н. НОМЕР_5 складає 423 880,51 грн. Тому, розрахунок суми страхового відшкодування відбувався наступним чином: 1 181 557,00 грн. - 423 880,51 грн. = 757 676,49 грн. , де 1 181 557,00 грн. - Ринкова вартість відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДІ З, а саме Дослідження за П.1.1.; 423 880,51 грн. - придатні залишки 
Відповідно до Розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, а саме Дослідження за П.1.1.; 757 676,49 грн. - Сума страхового відшкодування, розрахована відповідно до ЗУ "Про власників наземних транспортних засобів". Відповідно до умов Полісу АР-6375520 від 08.03.2023 року ліміт відповідальності Страховика за завдану майну шкоду становить 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2024 у справі № 910/18794/23 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Е і М Красива земля" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення матеріальної шкодита додаткових витрат упущеної вигоди, задоволено частково. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 року дане рішення залишено без змін (міститься в ЄДРСР).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 36.2 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як передбачено п. 38.1, пп (а) 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника.
Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.
Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року із змінами, так і в пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) 13 особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі№ 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб?єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб?єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі коли на час ДТП водій працював на посаді водія та перебував у трудових відносинах з роботодавцем, автомобіль якого не вибував із його володіння, до цих правовідносин не застосовується.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Суд приймає до уваги, що рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2024 року та постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 року у справі №910/18794/23, якою рішення залишено без змін, за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Е і М Красива земля" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення матеріальної шкодита додаткових витрат упущеної вигоди, встановлено, що: протиправна поведінка заподіювача шкоди ( ОСОБА_1 ) встановлена постановою суду, згідно якої винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого сталася дорожньо-транспортна пригода, визнаний водій автомобіля MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ "Е і М Красива земля", що підтверджується наказом (розпорядженням) № 9-06-Р від 21.03.2023 про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортних засобів та наказом (розпорядженням) № 17-06-Р від 12.07.2023 про припинення трудового договору (контракту) та здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 1 від 10.05.2023. Позивач є фізичною особою-підприємцем, який надає послуги з перевезення власним транспортом. При цьому, матеріалами підтверджується, що пошкоджений автомобіль за своїми характеристиками є вантажним - спеціалізованим сідловим тягачем. Під час ДТП транспортним засобом керував водій ОСОБА_1 , який згідно з наказом № 1-к від 02.01.2019 є працівником позивача; під час скоєння ДТП транспортний засіб використовувався позивачем у своїй господарській діяльності.
Вказані обставини, які встановлені стосовно відповідної особи ( ОСОБА_4 ) рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, і вони жодним чином не заперечуються та не спростовані учасниками справи, що розглядається.
Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ "Е і М Красива земля", виконуючи трудові обов`язки водія. Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ "Е і М Красива земля" на момент ДТП застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", про що вбачається із Полісу № АР/6375520. При цьому позивач ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" був залучений до участі у справі №910/18794/23 як третя особа. 
Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Транспортний засіб MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі лізингу переданий ТОВ "Е і М Красива земля". Наведені обставини свідчать про те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було саме ТОВ "Е і М Красива земля".
Оскільки ОСОБА_1 керував зазначеним транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків та перебував у трудових відносинах з ТОВ "Е і М Красива земля", то відповідно до положень ст. 1172 ЦК України обов`язок із відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків, покладається на роботодавця. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом або використовував його поза межами виконання трудових обов`язків, матеріали справи не містять.
Аналіз норм, закріплених в ст. 1187 та 1172 ЦК України, дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. (Постанова ВП ВС від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц).
Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор то, що). У такому випадку відповідальність юридичної особи (організації) настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з цією організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд у справі № 911/3511/16 від 15.06.2018.
Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. (Постанова КГС ВС від 25.07.2018 у справі № 914/820/17).
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16- ц).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, суд не вправі виходити за межі позовних вимог.
За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні найменування сторін:
Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича,31, код ЄДРПОУ 31650052;
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ;
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Е і М Красива земля», місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 1-5; код ЄДРПОУ 30403762.
Повний текст підписано 23.07.2026.

Суддя          М. М. Нарольський