справа №932/4531/26
провадження №2/932/1523/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року Шевченківський районний суд м. Дніпра, в складі головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення реальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
Основні процесуальні рішення та дії.
01.04.2026 позивачем подано позов до Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, у якому вона просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 реальні збитки в сумі 26 038,00 грн (вартість знищеного майна); упущену вигоду в сумі 7 810,50 грн, моральну шкоду 25 000,00 грн, та понесені судові витрати в сумі 7 000,00 грн.
21.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.
02.06.2026 первісного відповідача замінено на ГУНП в Донецькій області
13.08.2026 проведено судове засідання, після чого суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 18.08.2026.
Узагальнені доводи позивача.
Щодо ОСОБА_2 працівниками Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області здійснювалося адміністративне провадження за ч.3 ст.156 КУпАП. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
При цьому суд постановив повернути за належністю ОСОБА_2 вилучені 11.01.2023 товари: 172 пляшки пива марки «Львівське» по 0.5 л.; 24 пляшки пива марки «Львівське» по 1.2 л.; 38 пляшок напою слабоалкогольного «Кінг Збрідж» по 0.5 л.; 69 пляшок напою слабоалкогольного «Рево» по 0.5 л.; 97 пляшок горілки «Хортиця» по 0.5 л.; 1 пляшка пива марки «Арсенал» 1.25 л.; 25 пляшок коньяку марки «Легард» по 0.5 л.; 2 пляшки коньяку марки «Шустов» по 0.5 л.; 15 пляшок шампанського марки «Артемівське» по 0.75 л.
Проте, згідно наданої відповіді Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 26.03.2026, повернути вилучені алкогольні напої не є можливим у зв`язку із знищенням двох адміністративних будівель внаслідок влучання знаряддя, в ході ворожого обстрілу, який відбувся 25.02.2025 в яких зберігався вилучений товар.
Відтак позивач просить стягнути з відповідача вартість знищеного товару в сумі 26 038 грн.
Окрім цього позивач просить стягнути упущену вигоду в розмірі 30% від закупівельної вартості продукції (торгівельна націнка).
Заявлену моральну шкоду в сумі 25 000 грн позивач обґрунтовує протиправністю адміністративного провадження щодо неї, тривалим неповерненням їй товару, необхідністю зверненням за правничою допомогою, психологічними переживаннями.
В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позов, навела мотиви, аналогічні позовній заяві.
Узагальнені доводи відповідача.
Згідно відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову. 
При цьому обставини вилучення та знищення майна відповідачем визнаються.
Заперечення зводяться до того, що майно, вартість якого просить відшкодувати позивач, використовувалося в підприємницькій діяльності, відтак спір підсудній господарському суду.
Відповідач вказує, що із таким самим позовом до суду попередньо зверталося ПП «Кобзарь» (справа №932/15371/25).
Також відповідач зазначає про те, що позивач не зверталася за товаром протягом більше як три роки, а перевірити факт отримання постанови суду відділом поліції не можна з огляду на знищення відповідних доказів. 
Майно було знищено внаслідок обстрілу, вину цьому працівників поліції відсутня.
Позивачем не надано жодного доказу факту понесення нею моральної шкоди.
Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн позивачем не доведені.
Представник відповідача не зміг взяти участь в судовому засіданні 13.08.2026 з технічних причин. Керуючись ч.5 ст.212 ЦПК України, судове засідання проведено за відсутності представника відповідача.
Обставини, встановлені судом.
Постановою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2023 у справі №233/637/23, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.156 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Цією постановою, вилучені 11.01.2023: 172 пляшки пива марки «Львівське» по 0,5 л; 24 пляшки пива марки «Львівське» по 1,2 л; 38 пляшок напою слабоалкогольного «Кінг Збрідж» по 0,5 л; 69 пляшок напою слабоалкогольного «Рево» по 0,5 л; 97 пляшок горілки «Хортиця» по 0,5 л; 1 пляшку пива марки «Арсенал» 1,25 л; 25 пляшок коньяку марки «Легард» по 0,5 л; 2 пляшки коньяку марки «Шустов» по 0,5 л; 15 пляшок шампанського марки «Артемівське» по 0,75 л (квитанція КЗ ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області №159 від 12.01.2023) повернуто за належність ОСОБА_2 .
Вказана постанова мотивована відсутністю доказів продажу алкогольних напоїв ОСОБА_2 , а також вказано про відсутність відповідальності за зберігання алкогольних напоїв.
Представником позивача, адвокатом Токаревою Г.О. надіслано до Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області адвокатський запит від 23.03.2026 у якому викладено прохання виконати постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2023 у справі №233/637/23 та повернути ОСОБА_2 вилучене майно.
Згідно відповіді відділу поліції від 26.03.2026, 25.02.2025 трапилось влучання з боку РОВ по адміністративній будівлі та прилеглій території відділу поліції № 2 Краматорського РУП, внаслідок чого, знищено камеру зберігання речових доказів, що зберігались там, відомості про то, внесено до ЄРДР № 12025052380000195 від 25.02.2025 за ч. 1 ст. 438 КК України.
Відповідачем долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025052380000195.
Позивачем долучено також:
- інвентаризаційний опис вилучених ТМЦ від 11.01.2023, у якому перелічені вказані вище алкогольні напої, який складений ПП «Кобзарь» (де вказано що вартість майна становить 26 038 грн), який підписаний директором та бухгалтером без зазначення їхніх імен;
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Кобзарь» на 22.04.2025 та статут вказаного підприємства (де вказано про те, що засновником підприємства є ОСОБА_2 ).
Відповідачем долучено акт від 04.05.2026 про знищення документів та журналів, не внесених до Національного архівного фонду у зв`язку з ворожім обстрілом адміністративної будівлі Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, який відбувся 03.04.2026 ЄРДР № 12026052390000718 відкритого за ч.2 ст.438 КК України.
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
Юрисдикція.
За приписами ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до приписів п.15 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами – підприємцями.
Відшкодування збитків та моральної шкоди.
У відповідності до частин 1 та 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1). 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2).
За приписами ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1).
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.  Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3).
Відповідно до ст.1176 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала  якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (п.2 ч.2).
За приписами ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу (п.2 ч.1). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Пунктами 2 та 5 ст.3 вказаного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;  моральна шкода.
Відповідно до ч.2-4 ст.4 Закону, майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.
За приписами ч.5,6 ст.4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.  Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначено Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 №879.
Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання (п.5 розділу І вказаного Положення).
Проведення інвентаризації є обов`язковим у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства (п.7 розділу І Положення).
При цьому, розмір збитків від розкрадання, нестач, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається відповідно до законодавства (п.6 розділу IV Положення).
У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладленим у п.72. постанови від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Висновки суду.
Юрисдикція.
У даній справі позов заявлено фізичною особою, яка не зареєстрована підприємцем та не була ним зареєстрована раніше (зокрема й на момент виникнення спірних правовідносин).
Також відсутні дані вважати, що спір виник в результаті здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Зокрема суд звертає увагу, що в постанові про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності вказано про відсутність доказів продажу останньої алкогольних напоїв.
Відтак висновки відповідача про господарську юрисдикції спору є помилковими.
Покликання відповідача на висновки Верховного Суду не беруться до уваги.
Зокрема із постанов Великої Палати Верховного Суду у справах №461/1930/16-ц та №591/5242/18 позивач покликається на загальні висновки щодо юрисдикції, зокрема на необхідність врахування суб`єктного складу учасників.
Висновки постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №263/2359/19 стосуються обставин, за яких позивач здійснював підприємницьку діяльність, був зареєстрований як фізична особа – підприємець та звернувся до суду за захистом інтересів господарської діяльності.
Відтак обставини справи №263/2359/19 відрізняються від обставин даної справи, тому відповідні висновки не є релевантними.
Щодо суті спору.
Сторонами визнається факт вилучення 11.01.2023 працівниками Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області алкогольних напоїв, їх неповернення та факт їхньої подальшої втрати.
У постанові судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2023 у справі №233/637/23 вказано про необхідність повернення алкогольних напоїв ОСОБА_2 .
Разом із тим, на підтвердження вартості майна, позивачем долучено до матеріалів справи інвентаризаційний опис вилучених ТМЦ, складений директором та бухгалтером (без зазначення їхніх імен) ПП «Кобзарь».
Такий документ вказує про належність майна та його вилучення у ПП «Кобзарь», засновником якого є ОСОБА_2 .
В свою чергу позивачем не надано ані правочину, ані іншого первинного документу на майно, який би свідчив про набуття нею речових прав на нього, чи наявності договірних відносин між позивачем та ПП «Кобзарь». 
При цьому слід врахувати, що з ідентичним позовом до суду, як власник майна, попередньо звертався ПП «Кобзарь» (справа №932/15371/25).
Окрім цього позивачем не надано доказів вартості майна на момент розгляду справи, як того вимагає ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Також позивачем не надано об`єктивних доказів на підтвердження будь-якої іншої вартості майна, зокрема й станом на момент набуття речових прав на нього.
Наданий позивачем інвентаризаційний опис не може бути прийнятий судом, оскільки він стосується ПП «Кобзарь», метою складення такого опису є забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності такого підприємства. Крім того він підписаний особами імен яких не вказано.
Відтак вимога про стягнення вартості втраченого товару не підлягає до задоволення.
З огляду на викладене, вимога про стягнення упущеної вигоди також не може бути задоволеною.
Окрім цього позивачем не надано доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди, а її доводи про дохід від продажу майна суперечать висновкам постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, а позивачем не долучено доказів наявності у неї права на торгівлю взагалі та алкогольними напоями зокрема.
Хоча встановленим є факт здійснення щодо позивача адміністративного провадження, проте позивачем не надано доказів наявності обставин, які б свідчили про порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що вона зазнала страждання яке призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд відзначає, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням нею процесуальних дій. При цьому суд позбавлений права збирати докази з власної ініціативи, окрім випадів, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, спеціально передбачених ЦПК України.
При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Розподіл судових витрат.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі наведеного, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення реальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:           В.І. Цитульський