Справа № 522/7893/26-Е
Провадження № 2/522/7961/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді - Косіциної В.В., 
розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:
06 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса, Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, у якій позивач просить суд зняти арешт з частки нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_7 та виключити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання призначено на 04 червня 2026 року.
04 червня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача – адвоката Бобрової Світлани Миколаївни про залучення співвідповідачів, у якому заявниця просила залучити в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
У підготовче засідання, призначене на 04 червня 2026 року з`явилася представник. Інші учасники справи у підготовче засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 04 червня 2026 року задоволено клопотання про залучення співвідповідачів. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 18 червня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 18 червня 2026 року учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хочу були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. 
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 29 червня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_7 належить на праві власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 07.05.2026 №476062459.
Постановою Першого відділу ДВС Приморського р-ну від 21 червня 2007 року №б/н, на вказаний об`єкт нерухомого майна накладено арешт, що підтверджується копією постанови. З її змісту вбачається, що арешт було накладено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 19.03.2005 у справі №1-175 про стягнення щ ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 грошових коштів на суму 3 460,00 гривень.
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Позивач – ОСОБА_1 є співвласником вказаного об`єкта нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 07.05.2026 №476062459.
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що наявність арешту унеможливлює реалізацію права власності та оформлення спадкових прав, що порушує законні інтереси позивача.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний податковий орган, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
Отже, права ОСОБА_1 як співвласника спірного майна, на яке накладено арешт, порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з указаного майна у порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 2-85гс19) зробила правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15 (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17 (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).
Позивачем пред`явлено позов до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту.
Проте, як вже було встановлено судом, арешт було накладено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 19.03.2005 у справі №1-175 про стягнення щ ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 грошових коштів на суму 3 460,00 гривень.
Вказане свідчить про те, що арешт було накладено саме в інтересах цих осіб, а задоволення позову про зняття арешту може безпосередньо вплинути на їх права та законні інтереси, а тому, саме вони на думку суду є належними відповідачами у справі.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Згідно відповіді Приморського ВДВС у м. Одесі ОМУМЮ від 20.02.2026 №27257, в електронній системі «Спецрозділ» відомості щодо виконавчих провадження, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову б/н від 21.06.2007 про арешт майна – не облікуються, так як в період 2007 року електронна система не була запроваджена, а документи складалися в паперовій формі. У відповіді зазначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву становить 3 роки. Виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Вказано, що у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчого провадження та інформації про нього в електронній системі, неможливо здійснити перевірку законності дій державного виконавця.
При цьому, згідно інформації з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження, відомості про відкриті виконавчі провадження, боржником за яким є ОСОБА_7 , стягувачами  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 – відсутні.
На думку суду, тривала наявність накладеного та нескасованого арешту за відсутності відкритих виконавчих проваджень порушує права позивача, як співвласника об`єкта нерухомого майна.
Тому, враховуючи те, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є особами, в інтересах яких накладено арешту, беручи до уваги те, що тривала наявність накладеного та нескасованого арешту за відсутності відкритих виконавчих проваджень порушує права позивача, як співвласника об`єкта нерухомого майна, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення часткового задоволення позову в частині позовних вимог до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..
Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту – задовольнити частково.
Скасувати арешт нерухомого майна, а саме 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер обтяження – 5178175, підстава обтяження: постанова, б/н, від 21.06.2007, видавник – Перший відділ ДВС Приморського р-ну.
У задоволенні позовних вимог до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 липня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.