Справа № 536/1392/26
Провадження № 2/536/1605/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Коваль В.А., розглянувши в м.Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач – ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 27.01.2022-100003521 віл 27.01.2022 року у розмірі 38 799,79 грн., судовий збір в розмірі 2 662,40 грн та витрати пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 144,18 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 27 січня 2022 року укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальниці надано кредит в розмірі 20 000 грн. на строк 140 днів із встановленням процентної ставки у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позичальницею ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України. Під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 38 799,79 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр» та за таких обставин позивач вимушений звернутись до суду.
15 травня 2026 року суддею Кременчуцького районного суду Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
01 червня 2026 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки, де останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Так, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки. Зокрема, надана позивачем квитанція про зарахування через платіжний сервіс LiqPay на розрахунковий рахунок грошових коштів на суму кредиту, не свідчить про факт зарахування вказаних коштів саме на розрахунковий рахунок, що належить відповідачці. Розрахунок заборгованості не є належним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Окрім того, розмір заборгованості може бути підтверджено первинними банківськими документами, які оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. 
Щодо стягнення комісії, представник відповідача зазначив наступне. Так, відповідно до чинних норм Закону України «Про споживче кредитування» комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Однак, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який визначено в заявці кредитного договору встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Так, як на думку представника відповідача, нікчемними є положення пункту 8 Заявки з врахуванням того, що позичальнику встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безкоштовно.
04 червня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, де він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказано, що ТОВ «Споживчий центр» не є банком у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», натомість є надавачем фінансових послуг у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Позивач перерахував грошові кошти на зазначений відповідачкою у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, банківський рахунок. Факт перерахування коштів підтверджується квитанцією LiqPay. Дана квитанція відповідає вимогам Закону України «Про платіжні послуги та підтверджує не тільки ініціювання платіжної операції, а й її успішне здійснення. Кредитний договір укладений сторонами містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо його особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Щодо розрахунку суми заборгованості, представник позивача вказав, що відповідачкою не надано власних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Також у відповіді на відзив зазначено, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. Окрім того, за відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні суми комісії з відповідача. 
Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Підодвірний Т.І. були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою та другою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Судом встановлено, що 27 січня 2022 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 . був укладений кредитний договір № 27.01.2022-100003521 у формі електронного документу з використанням електронного підпису шляхом заповнення та підписання Заявки кредитного договору № 27.01.2022-100003521 (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №27.01.2022-100003521 на суму 20 000 грн. 00 коп. строком на 140 днів зі сплатою 1 % за кожний день користування кредитом.
Згідно паспорта споживчого кредиту продукту від 27.01.2022 року сума кредиту складає 20 000 грн., строк кредитування – 140 днів.
Відповідно до квитанції «Liqpay» від 27.01.2022 року, яким надаються послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, 27 січня 2022 року було успішно перераховано грошові кошти в сумі 20 000 грн., ІDоперації 1896651878, з призначенням платежу видача за договором № 27.01.2022-100003521.
Як вбачається з Договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні рішення» надаються послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» щодо дистанційного облсуговування, фінансових послуг з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqPa, а також забезпечення технологічного обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженнями Клієнта на банківські картки Платників. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
Кредитний договір № 27.01.2022-100003521 від 27.01.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, однак під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачкою не спростована, відповідачка протягом тривалого часу не скористалася своїм правом оскаржити вказаний договір.
Також відповідачкою ОСОБА_1 та її представником не надано доказів на спростування інформації щодо зарахування коштів в сумі 20 000 грн. на картку MASTERCARD 516875*33 за допомогою платіжного сервісу Liqpay, зокрема щодо неналежності відповідачці вказаної картки.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог у частині щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентами в сумі 35 799,79 грн.
Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 комісії за надання кредиту суд зазначає наступне.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», ст. 11 якого викладена в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, до яких включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банківської установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, що споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Протилежна умова договору є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 по справі № 204/224/21.
Виходячи з аналізу п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», викладених у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
У кредитному договорі встановлена комісія за наданням кредиту у розмірі 3 000,00 грн, що є разовою, розмір якої є незмінним та підлягає стягненню з відповідачки.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019.
Наведений процесуальний обов`язок відповідачкою не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).
Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позов задоволений, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору, сплаченого при подачі даного позову на підставі ч. 1ст.141 ЦПК України та 144,18 грн витрат пов`язаних з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення.
Керуючись ст. 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264 ЦПК України, суд,
вирішив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.01.2022-100003521 від 27 січня 2022 року у розмірі 38 799 (тридцять вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 79 коп.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп та 144 (сто сорок чотири) грн 18 коп витрат пов`язаних з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя | Ж. О. Баранська