Справа № 553/4208/22 
Провадження № 2/553/36/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

24.07.2026 | м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючої - судді Подмаркової Ю.М.,
за участі: секретаря судового засідання - Макаренка Я.В.,

учасників справи:
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенко Анатолій Петрович, про визнання заповіту недійсним, відновлення попереднього заповіту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, 

в с т а н о в и в: 

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Від ОСОБА_1 надійшла позовна заява до ОСОБА_4 з вимогами: 
-визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. 29.09.2021, реєстровий № 197;
-відновити попередній заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою О.А 03.09.2021, за реєстровим № 4044;
-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 15,90 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. 03.09.2021 за реєстровим № 4044, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті спадкодавець 4 роки проживав зі своєю "цивільною дружиною" - позивачкою ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу. У зареєстрованому шлюбі на момент смерті померлий не перебував.
11.10.2021 у відповідності до вимог ст. ст. 1269, 1270 ЦК України за заявою позивачки про прийняття спадщини за заповітом приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Н.С. було зареєстровано спадкову справу 34/2021 (номер у спадковому реєстрі - 68448238). Фактично позивачка прийняла спадщину, бо на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, зареєстрована у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . До складу спадщини, після смерті ОСОБА_5 входить ізольована однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2020.
03.09.2021 ОСОБА_5 було складено заповіт на користь позивачки, яким він заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою О.А. 03.09.2021, за реєстровим №4044.
Однак, у відповідь на заяву позивачки від 10.08.2021 за вх. № 07/02-14 про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом, приватний нотаріус ХМНО Кравченко Н.С. надала письмову відмову за вих. №42/02-14 від 10.08.2022 в зв`язку з тим, що 16.11.2021 до нотаріуса для залучення до зазначеної спадкової справи надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від іншого спадкоємця ОСОБА_4 , посвідченим 29.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. №197. Тому нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і рекомендовано звернутися до суду.
Позивачка наголошує, що на момент посвідчення заповіту від 29.09.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними через психічний розлад, який виник через ускладнення у післяопераційний період внаслідок черепно-мозкової травми, отриманої ОСОБА_5 08.08.2021 та перенесених ним операцій на головному мозку.
Відповідно до медичного висновку ОСОБА_5 станом на 28.09.2021 мав пригнічену свідомість, припинені рефлекси та цілий ряд тяжких неврологічних відхилень. Йому було призначено відповідні ліки, які він приймав та які, на думку позивачки, також суттєво впливають на дієздатність людини. Доказом того є відповідна медична документація.
Стан здоров`я ОСОБА_5 почав погіршуватися приблизно через тиждень після виписки зі стаціонару, у нього стали траплятися галюцинації, приступи роздратованості, безсоння, заніміння кінцівок, тимчасова втрата пам`яті, розсіяна увага, пригнічена свідомість. 
У зв`язку зі скаргами та різким погіршення здоров`я у ОСОБА_5 , були звернення до лікарів. Різке погіршення здоров`я відбулося 28.09.2021, за день до написання спірного заповіту..
Відповідач, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_5 , за допомогою своїх друзів у м. Харкові привіз його до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дзюбенка А.П., де і було посвідчено заповіт на ім`я відповідача. Звертає увагу суду, що спірний заповіт складався за тиждень до смерті ОСОБА_5 , коли його стан значно погіршився через перенесену травму, від наслідків якої він і помер відповідно до лікарського свідоцтва про смерть.
Враховуючи все викладене, позивачка вважає заповіт, складений 29.09.2021 ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. за реєстровим № 197, недійсним, оскільки померлий ОСОБА_5 не міг в повній мірі розуміти роз`яснень нотаріуса, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а заповіт на її користь від 03.09.2021 таким, що підлягає відновленню на підставі ч. 4 ст. 1254 ЦК України.
Стосовно вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, вказала, що за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, вимушена звернутися до суду.
Інші заяви по суті справи.
05.12.2022 від третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенка А.П., надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що дійсно, 29.09.2021 до нього звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням нотаріально посвідчити заповіт на користь свого сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт було посвідчено нотаріусом 29.09.2021 за реєстровим № 197. Відомості щодо посвідченого заповіту були внесені до Спадкового реєстру, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.09.2021 за № 66643511.
В ході проведеної розмови з заповідачем та роз`ясненням йому наслідків вчинення нотаріальної дії, нотаріус впевнився щодо дійсності намірів заповідача скласти заповіт на користь свого сина, ОСОБА_4 , на все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі на все те, що належало б йому на день його смерті, та на що за законом він мав би право. Волевиявлення заповідача було відображено в тексті заповіту, який він самостійно прочитав та власноручно підписав, про що зазначено заповідачем в спірному заповіті. В момент нотаріального посвідчення заповіту заповідач поводив себе природньо, будь – яких сумнівів у нотаріуса щодо здатності заповідача усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, не було. Заповідач усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати, і бажав досягнути саме такого правового результату.
Вважає твердження позивачки про те, що ОСОБА_5 , на момент посвідчення заповіту від 29.09.2021 «не міг розуміти своїх дій та керувати ними через психічний розлад…», надуманими, та такими, що не відповідають дійсності.
Крім того, є надуманими і ті твердження позивача, що «відповідач, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_5 , за допомогою своїх друзів у м. Харкові привіз його до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дзюбенка А.П, де було посвідчено заповіт на ім`я відповідача», оскільки в день посвідчення заповіту заповідач з`явився до робочого місця приватного нотаріуса за адресою: АДРЕСА_3 , один, його ніхто не супроводжував. При посвідченні заповіту окрім заповідача та нотаріуса в кімнаті приміщення робочого місця нотаріуса будь – яких інших осіб не перебувало, чим було забезпечено дотримання нотаріальної таємниці.
Вважає необґрунтованими позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 .
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому остання не визнає позовну заяву в повному обсязі і вважає її такою, яка не підлягає задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що долучені до позовної заяви письмові докази не містять в собі інформації про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 в момент підписання заповіту 29.09.2021 не розумів значення своїх дій та не керував ними. А саме: ОСОБА_4 не погоджується з припущеннями ОСОБА_1 про те, що його батько, ОСОБА_5 , на момент посвідчення заповіту від 29.09.2021 «не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними через психічний розлад, який виник через ускладнення у післяопераційний період внаслідок черепно-мозкової травми, отриманої ОСОБА_5 08.08.2021 та перенесених ним операцій на головному мозку», так як, на його переконання консультативний висновок від 03.09.2021 кандидата медичних наук лікаря психотерапевта, психіатра, дитячого психоневролога ОСОБА_6 складений людиною, яка не визначається у відкритих базах даних України, не визначається у відкритих базах пошуку людей по прізвищу та імені на сайті SKANBE.іо, також взагалі не визначається в інтернеті за прізвищем, ім`ям, по-батькові, не містить інформацію щодо місця роботи ОСОБА_6 , адресу її місця роботи, засобів зв`язку, тощо. За своїм змістом діагнози в консультативному висновку від 03.09.2021  ОСОБА_6 суперечать повному діагнозу, викладеному у виписці із медичної карти стаціонарного хворого 1-го н/х відділення за № 14183, виданій в день виписки ОСОБА_5 , 03.09.2021, із КНП «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. професора О.І. Мєщанінова», лікуючим лікарем ОСОБА_7 та завідувачем відділення ОСОБА_8 . Також, ОСОБА_6 не є сімейним лікарем поліклініки за місцем проживання ОСОБА_5 та не є невропатологом за місцем його проживання, до якого він мав би звернутись після виписки зі стаціонару, згідно рекомендацій у вище вказаній виписці зі стаціонару, так як останній не укладав Декларацію і сімейним лікарем та ніколи не відвідував поліклініку та місцем свого проживання. Неправдоподібним є і те, що ОСОБА_6 на прийомі 03.09.2021, оглядаючи ОСОБА_5 встановила, що він страждає алкоголізмом і у нього в крові є алкоголь, а також є епінапади І 07-2Я 10/4. У виписці із стаціонару від 03.09.2021 така інформація повністю відсутня. 
Довідки лікаря невропатолога  ОСОБА_9 від 06.09.2021 та від 28.09.2021 не містять будь якої інформації про наявність у ОСОБА_5 психічних захворювань.
Виписка із медичної карти стаціонарного хворого 1-го н/х відділення за №14183, видана 03.09.2021, також не містить будь - якої інформації про наявність у ОСОБА_5 психічних захворювань, епілептичних нападів, наявність в його крові алкоголю при надходженні чи при виписці зі стаціонару, про те що останній страждає алкоголізмом. В графі «Операції» вказано, що «09.08.2021 проведена хірургічна обробка втиснутого перелома лобно-скроневої області справа», а не «складні операції на головному мозку», як вказала позивачка ОСОБА_1 в своєму позові. У виписці зазначено, що для подальшого лікування ОСОБА_5 має звернутися до невропатолога за місцем проживання, а не до психіатра. 
У лікарському свідоцтві про смерть та Довідці про причину смерті, причиною смерті вказана «Тупа відкрита черепно-мозкова травма. Знайдений мертвим у гаражі по АДРЕСА_4 ». Причиною смерті є: «Внутрішньо-черепний крововилив. Множинні переломи кісток черепа. Тупа відкрита черепно-мозкова травма». Дата травми - 07.10.2021. Саме про цю травму ОСОБА_1 навіть не згадує у своєму позові, так як вважає, що стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився через перенесену травму 08.08.2021, «від наслідків якої він і помер відповідно до лікарського свідоцтва про смерть».
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 достовірно відомо, що ОСОБА_5 ніколи не хворів психічними захворюваннями та не звертався до лікарів-психіатрів, не перебував на диспансерному обліку в психіатричному диспансері, не оформлював інвалідність через психічне захворювання, тощо.
ОСОБА_4 не погоджується с твердженням ОСОБА_1 про те, що його батько ОСОБА_5 проживав з позивачкою останні 4 роки. Ці твердження не відповідають дійсності, та будуть спростовані в судовому засіданні поясненнями свідків.
ОСОБА_1 безпідставно вважає, що під час підписання у нотаріуса заповіту 29.09.2021  ОСОБА_5 на користь сина ОСОБА_4 , він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними через психічний розлад, який виник через ускладнення у післяопераційний період внаслідок черепно-мозкової травми, отриманої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та перенесених ним операції на головному мозку». Тобто, заповіт складався через 52 дні після отримання ОСОБА_5 травми. Логічніше було б для ОСОБА_1 допустити, що під час посвідчення нотаріусом заповіту 03.09.2021  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 тобто через 25 днів після отримання травми, та в день його виписки із стаціонару, стан його здоров`я був набагато гірший. Але цей заповіт ОСОБА_1 не вважає незаконним.
Отже, позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження недійсності заповіту ОСОБА_5 , посвідченого нотаріусом 29.09.2021 на користь ОСОБА_4 , а це означає, що основні позовні вимоги про визнання цього заповіту недійсним та відновлення попереднього заповіту від 03.09.2021, укладеного на користь позивачки, а також похідні позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно, необхідно залишити без задоволення.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження в справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 27.12.2022 відзив на позовну заяву від 31.10.2022 повернуто адвокату Киричко Л.С. без розгляду, а підготовче засідання у справі відкладено.
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 01.05.2023 витребувано від Комунального некомерційного підприємства "Міський психоневрологічний диспансер № 3" інформацію про те, чи перебував на диспансерному обліку у лікарів психіатра чи нарколога ОСОБА_5 , та чи звертався за наданням йому медичної допомоги до зазначених лікарів.
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 01.05.2023 витребувано від Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Наталії Сергіївни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 34/2021. Витребувано від Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенка Анатолія Петровича належним чином завірену копію нотаріальної справи № 197. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова Харківської міської ради" оригінали медичної карти та історії хвороби із листами призначення, рентгенівськими знімками, дисками з результатами МРТ (1-е н/х від. № 14183) стаціонарного хворого ОСОБА_5 .
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 01.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зміну територіальної підсудності справи.
Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду м. Полтави від 16.08.2023 призначено посмертну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 11.04.2024 поновлено провадження у справі.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 06.05.2024 витребувано від комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово - медичної експертизи» належним чином завірену копію висновку експерта № 10-12/3077-Дм/21.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 30.05.2024 надано в розпорядження експертів копію висновку експерта № 10-12/3077-Дм/21 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_5 , а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 19.12.2024 поновлено провадження у справі.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 21.07.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що проживала разом з ОСОБА_5 близько трьох з половиною років на орендованих квартирах. Вони планували одружитися і вже замовили обручки. У 2020 році придбали квартиру на спільні кошти, для цього вона позичала гроші на роботі. Житло було оформлене на ОСОБА_5 , але до нотаріуса вони ходили разом, і придбавали вони його за спільні кошти. З приводу того дня, коли ОСОБА_5 отримав травму, повідомила наступне: 02 серпня 2021 року вони поїхали в село до його брата, після вечері ОСОБА_5 пішов полежати в машину, тому що в будинку брата йому було жарко, там і заснув. Ближче до опівночі ОСОБА_5 прийшов до будинку і сказав що його хтось вдарив по голові, коли він спав в машині. Після чого вони одразу поїхали в Харків, так як брат сказав що немає сенсу в село викликати швидку, за кермом автомобіля був ОСОБА_5 . Останній відмовлявся їхати до лікарні і вони поїхали додому. Вночі ОСОБА_1 прокинулася від звуків, наче щось впало, і потім побачила що у ОСОБА_5 сидів на підлозі і в нього почалася кровотеча з голови, але він все одно відмовлявся їхати в лікарню, тому вона викликала швидку допомогу. Його госпіталізували до лікарні та зробили операцію, зі слів лікаря у нього був перелом кісток черепа. Коли ОСОБА_5 прийшов до тями після операції то впізнав її. В лікарні він перебував місяць, поводився агресивно, лікарям доводилося прив`язувати навіть до ліжка, тому що він сам собі спричиняв шкоду, бився головою і тому у нього розходилися шви після операції. Зазначає, що доглядала за ним сама, майже жила в лікарні, постійно їздила до нього, відпрошувалася з роботи кожного дня. Друзі теж іноді відвідували ОСОБА_5 , але після того як один з друзів дав ОСОБА_5 цигарку, після чого йому стало погано, вона попросила, щоб нікого до нього не пускали поки він не одужає. В день виписки з лікарні 03 вересня 2021 року, коли ОСОБА_1 прийшла його забрати, ОСОБА_5 був веселий, і сказав що хоче віддячити їй і вирішив скласти заповіт, бо вона єдина, хто був з ним поруч, просив записати на прийом до нотаріуса і вони разом пішли туди складати заповіт, це було його усвідомлене рішенням, він був дуже радісний в той момент, не від кого не приховував своїх намірів, навіть запросив її маму в гості щоб повідомити новину. Після виписки з лікарні вони продовжили лікувалися у психіатра, до якого їздили кожен тиждень, лікар давала йому заспокійливі ліки. Психіатр пропонувала ОСОБА_5 стаціонарне лікування, але той відмовлявся. ОСОБА_1 вказувала, що не могла працювати, вимушена була доглядати за ОСОБА_5 і після лікарні, тому що він не хотів знаходитися вдома, вона водила його на роботу, а ввечері забирала з роботи. На роботі він майже не працював, коли нахилявся йому ставало гірше, його колега казав, що він взагалі цілий день спить в машині і чекає поки його заберуть додому. До кінця вересня його стан погіршився, він мав галюцинації. В день коли був складений заповіт на сина, 29 вересня 2021 року, вона не могла додзвонитися до ОСОБА_5 , зв`язок був зовсім відсутній, переживала, тому пішла до нього на роботу щоб забрати його, але ОСОБА_5 там не було, його колега повідомив їй що за ОСОБА_5 приїхали друзі і кудись його повезли. Коли він повернувся назад на роботу то не зміг згадати і пояснити їй де він був, казав що їздив в магазин. Син не відвідував батька, жив він в ОСОБА_10 , а батько не хотів щоб син приїздив до нього, так як тоді його необхідно було б розважати і водити по кафе, а в них на це немає коштів. Також повідомила, що вона особисто, на прохання ОСОБА_5 , пересилала його сину гроші, як допомогу, тому що син постійно вимагав її.
Представник позивача наголошувала на тому, що спірний заповіт від 29.09.2021 слід визнати недійсним, оскільки на момент його укладення ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій, через перенесені травми, що підтверджується висновком експерта та медичними документами, які містяться в матеріалах справи. В день складання спірного заповіту ОСОБА_5 був не на зв`язку, і не пам`ятає де він знаходився. Зазначала, що саме позивачка була поруч з ОСОБА_5 , та знала про стан його здоров`я. Заперечувала проти того, що останній керував автомобілем, так як він продав його. 
Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що ОСОБА_5 чоловік середнього віку, який не мав будь – яких захворювань до травми голови, ходив на роботу, був соціально активним, керував автомобілем. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як експертом не встановлена абсолютна та безумовна неспроможність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій на момент посвідчення заповіту на ім`я сина. Вказує на те, що черепно-мозкова травма не є захворюванням. Крім того, висновок експертизи ґрунтується на припущеннях, є неповним, а експертами не надано відповіді на всі поставлені питання, у якості вихідних даних при проведенні експертизи взято медичну документацію, яка викликає сумнів. ОСОБА_5 за життя не страждав ніякими психічними захворюваннями, недієздатним не визнавався. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенко А.П. до суду не з`явився, звернувся із заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що знайома з ОСОБА_1 з 2020 року, з минулої роботи, зараз вони працюють разом на одній роботі в одному кабінеті, і вона є заступницею ОСОБА_1 , мають ділові стосунки. Зазначає, що ОСОБА_1 здійснювала постійний догляд за ОСОБА_5 , купувала ліки, їздила до нього у лікарню, перебувала у постійному стресі через те, що з ним сталося. Знає, що вони проживали разом та мали намір придбати квартиру. Бачила їх світлини з відпочинку і обручки, які вони зробили на замовлення. ОСОБА_1 позичала у неї кошти на придбання квартири у розмірі 400 дол. США. Коли сталася трагедія з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 зателефонувала їй і повідомила про це, та попросила позичити їй грошові кошти для його лікування. Вказує, що у ОСОБА_1 були борги і вона брала кредит для неї на 60000,00 грн, щоб вона змогла віддати борги. Після виписки з лікарні ОСОБА_5 виявляв бажання ходити на роботу, намагався працювати і заробляти гроші. ОСОБА_1 водила його під руку на роботу. Квартиру вони придбали спільно. Проживали як подружжя. Після виписки з лікарні ОСОБА_5 , ОСОБА_1 запросила її до них в гості, ОСОБА_5 в цей день був в настрої та повідомив, що склав заповіт на ОСОБА_1 . Пізніше ОСОБА_5 ставало гірше, ОСОБА_1 розповідала що у ОСОБА_5 були галюцинації і агресія. В кінці вересня 2021 року, ОСОБА_5 дзвонив постійно ОСОБА_12 і просив його забрати з роботи бо йому ставало погано. Також, повідомила, що коли вона була у них в квартирі для того, щоб підписати документи по роботі, ОСОБА_5 спав, а коли прокинувся, вона зайшла щоб привітатися з ним і він її не впізнав.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що вона має дружні стосунки з ОСОБА_1 , вони є сусідами. Позивач ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 приблизно з 2019 року. У 2020 році вони купили квартиру, про що їй розповіла ОСОБА_1 . Вона була у них в квартирі на святкуванні входин, також вони разом святкували Новий рік. Після виписки з лікарні ОСОБА_5 був у здоровому глузді, вона зустріла їх з ОСОБА_1 коли вони йшли до нотаріуса. Зазначила, що це був єдиний раз коли вона бачила ОСОБА_5 після виписки з лікарні. Він хотів працювати, але не міг, ходив на роботу просто щоб не бути на самоті, ОСОБА_1 постійно водила його туди. В кінці вересня 2021 року у ОСОБА_5 з`явилась агресія. ОСОБА_1 продовжувала піклуватися про нього. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що працює разом з ОСОБА_1 та має з нею робочі стосунки. Знає, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 з 2019 року. Він привозив та забирав з роботи ОСОБА_1 , міг зайти і випити разом з ними чаю. Ближче вона познайомилась з ним на святкуванні дня народження ОСОБА_12 . Знає, що вони купили квартиру, бо позичали у неї кошти. ОСОБА_5 казав їй що хоче купити квартиру ОСОБА_12 . Дізналася що сталося з ОСОБА_5 після дзвінка ОСОБА_1 . Після того, як він отримав травму, ОСОБА_1 доглядала за ним. Після лікарні свідок не бачила ОСОБА_5 , але ОСОБА_1 розповідала їй що ОСОБА_5 спочатку було краще, а потім ставало все гірше.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_5 був сином його друга і його другом також. У 2020 або 2021 році, точної дати не пам`ятає, але на наступний день після події, він дізнався що ОСОБА_5 потрапив до лікарні, до якої доїхав сам за кермом автомобіля у місто Харків, після того, як вночі, коли він ночував в машині через сварку з ОСОБА_1 , його вдарили по голові і він отримав травму. Він приходив до лікарні щоб навідати ОСОБА_5 , останній адекватно спілкувався, розповідав про події того дня, коли і як він отримав травму голови. Після того, як ОСОБА_5 виписали з лікарні, вони спілкувалися особисто майже кожного дня, він приїздив до нього на роботу в гараж, де той ремонтував машини, і не тільки він, а і інші друзі приїздили, щоб разом випити чаю. Міг приїздити до нього і кілька разів на день. Після отриманої травми ОСОБА_5 майже кожного дня працював. Розповідав, що перший заповіт його змусили написати одразу після виписки з лікарні, і він зробив це через те, що ОСОБА_1 погрожувала відправити його до психлікарні, а він боявся цього. Він усім скаржився що його змусили написати заповіт. Зазначає, що ОСОБА_5 жив разом з позивачкою ОСОБА_1 близько року. Щоб купити квартиру ОСОБА_5 продав дві свої машини, але їздив за кермом і брав машину у нього та у іншого друга. Вказує, що квартира придбана суто на гроші ОСОБА_5 . Зі своїм сином ОСОБА_5 мав добрі стосунки. Син допомагав йому, передавав кошти на лікування через друзів. Алкоголем ОСОБА_5 не зловживав, пив по вихідним. Також повідомив, що возив ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 до лікаря, але не знає до якого саме. Зі слів ОСОБА_5 знає, що той склав заповіт на сина. З ким саме ОСОБА_5 їздив до нотаріуса йому не відомо. Також йому відомо, що ОСОБА_1 приймала участь в організації поховання ОСОБА_5 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що був знайомий з ОСОБА_5 та мав з ним дружні стосунки. З ОСОБА_1 познайомився на святкуванні її дня народження. Іноді він приїжджав в гараж до ОСОБА_5 , який той орендував для ремонту авто. Про те, що ОСОБА_5 потрапив в лікарню через травму, йому відомо, що напередодні він з ОСОБА_12 поїхав в село, в них сталася сварка і вона не пустила його в дім, через що ОСОБА_5 ночував в машині. Вночі його вдарила по голові невідома особа монтувальним ломом. Після, він доїхав сам до Харкова на автомобілі, і спочатку поїхав додому, а лиш потім його відвезли в лікарню. Зазначав, що відвідував ОСОБА_5 в лікарні і стан у нього був адекватний, він шуткував, вів себе як зазвичай, змін у його поведінці ніяких не було. Після лікарні ОСОБА_5 працював в гаражі. Майже щодня приходив до нього в гараж, ОСОБА_5 поводив себе адекватно як і завжди, говорив з гумором, всіх впізнавав. На стан здоров`я не скаржився. Щодо наміру скласти заповіт на сина нічого не знає, також і не знав що існує заповіт на ОСОБА_1 , дізнався згодом від рідних і друзів. Гроші у нього були, давав йому на зберігання 28000 доларів США. Машину свою продав тому що не вистачало на придбання квартири. Брав машини у друзів і їздив. Алкоголь при ньому не вживав. У ОСОБА_5 з сином були чудові відносини, він переживав за сина. Син приїздив до батька раніше, а коли той отримав травму передавав грошові кошти на лікування через друзів.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала суду, що знає ОСОБА_5 ще з 2017 року, вони разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_18 , його співмешканкою, часто їздили на дачу в с. Хорошеве до 2020 року. Останній раз бачила ОСОБА_5 у вересні 2021 року в 20-х числах місяця, знає що він був після лікарні, про лікарню їй сказала ОСОБА_18 , обставини травми їй не відомі. Він тоді приїхав на дачу на білому бусі, був адекватним і як завжди шуткував, її впізнав. Вона особисто стала випадковим свідком розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_18 під час якої він сказав, що хоче зробити заповіт на сина і щоб оригінал зберігався у ОСОБА_18 , під час розмови був схвильований. Вона знає, що заповіт знаходиться у ОСОБА_18 . Алкоголь не вживав, вдома в них з ОСОБА_18 навіть не було його. Про його кошти нічого не знає, її це не цікавило.
У судовому засіданні лікар судово-медичний експерт (доповідач) ОСОБА_19 повідомила суду, що було достатньо даних щоб встановити що ОСОБА_5 на момент складання заповіту 29.09.2021 мав психоорганічний синдром, як ускладнення від важкої черепно – мозкової травми і не міг в повній мірі усвідомлювати, що відбувається. Висновки з приводу психічного здоров`я ОСОБА_5 робилися на підставі висновків лікарів невропатолога Губіної та психіатра Добростомат. Перший раз психоорганічний синдром було встановлено ОСОБА_5 , згідно медичних документах, у стаціонарі. Зазначила, що епілепсія є наслідком отриманих ним травм. Вказувала, що експертний висновок робився на підставі дослідження наданих експертам документів, в тому числі і на підставі висновку лікаря Добростомат, в якому написано, що ОСОБА_5 мав епілептичні напади та страждав на алкоголізм. Зазначила, що хронічний психоорганічний синдром встановлений експертами на підставі наданої медичної документації. Вказала на те, що важкі травми голови ніколи не проходять без наслідків. Причиною встановленого діагнозу: психоорганічного синдрому у ОСОБА_5 - це наслідок перенесеної черепно – мозкові травми. Вказувала, що ОСОБА_5 не міг керувати автомобілем в такому стані. ОСОБА_5 міг скласти заповіт в такому стані, написати дату. 
У судовому засіданні лікар-психіатр, яка входила до складу комісії при проведенні посмертної комісійної судово-медичної експертизи, ОСОБА_20 повідомила, що медичних документів, наданих для проведення експертизи, було достатньо для надання висновку про наявність у ОСОБА_5 такого діагнозу, як психоорганічний синдром і, зробити висновок про те, що ОСОБА_5 не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складенні заповіту 29.09.2021. Всі висновки з приводу психічного здоров`я ОСОБА_5 робилися на підставі історії хвороби, медичної картки стаціонарного хворого, висновків лікарів невропатолога Губіної та психіатра Добростомат. Експерт не змогла пояснити на підставі яких саме медичних документів експерти було зроблено висновок, що ОСОБА_5 страждав на епілепсію, це твердження містилося лише у висновку лікаря Добростомат, виписка з лікарні не містить інформації про епілепсію, періодичність приступів не встановлена. Зазначила, що наслідки подібної травми можуть бути різними у різних людей. Даних щодо того, чи лікувався ОСОБА_5 раніше в лікарнях з приводу психічних розладів не бачила. Зазначила, що при такому діагнозі, як психоорганічний синдром, ОСОБА_5 міг ходити, розмовляти, бути соціально активним, пам`ятати дату народження його сина, його ім`я та прізвище. Вказувала, що симптомів порушення пам`яті в історії хвороби ОСОБА_5 не бачила. Також зазначала, що ОСОБА_5 міг теоретично керувати автомобілем. Наявність контузійних осередків, що зазначені в МРТ, могли впливали на психічну діяльність ОСОБА_5 . Про зловживання алкоголем ОСОБА_21 зазначено в історії хвороби, але це не є визначальним.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно договору купівлі – продажу квартири від 09.10.2020 ОСОБА_22 передала у власність належну їй квартиру ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира житловою площею 15,90 кв. м., загальною площею 34,50 кв.м. Право власності на придбану квартиру у відповідності до ст. 334 ЦК України, виникає з моменту державної реєстрації.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №227618083 від 09.10.2020 вбачається, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва В.О. на підставі договору купівлі – продажу, серія та номер: 1015, виданого 09.10.2020 внесла відомості про державну реєстрацію квартири загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , тип права власності: право власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: ОСОБА_5 .
03.09.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Харкові складено заповіт, на випадок смерті останнього, в якому він розпоряджається що все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті та на що за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою О.А. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №4044.
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.12.2021 за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.12.2021 зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 18.11.2020.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 57 років, про що 09.10.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис №18620. 
11.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С. із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №66792434 від 11.10.2021, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Н.С. до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації: реєстрація спадкової справи: номер у спадковому реєстрі: 68448238, номер у нотаріуса: 34/2021, дата заведення: 11.10.2021, спадкодавець: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Н.С. за вих. №42/02-14 від 10.08.2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 03.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.Ю, за реєстровим № 4044 у зв`язку з тим, що 16.11.2021 до нотаріуса для залучення до спадкової справи №34/2021 надійшла заява про прийняття спадщини від іншого спадкоємця за заповітом, посвідченим 29.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. за реєстровим №197. Також, роз`яснено право звернутися до суду.
З виписки із медичної карти стаціонарного хворого 1-е н/х відд. №14183 ОСОБА_5 , вбачається, що останній на дату виписки 03.09.2021 має важку відкриту ЧМТ. Забій головного мозку. Відкритий втиснутий перелом лобно – скроневої області справа. Вогнищеві контузії правої лобної, скроневої областей. Субдуральні крововиливи на рівні конвексу обох гемісфер. Забійна рана м`яких тканин голови. Стан після операції. Бронхіальна астма. Операції: 09.08.2021 хірургічна обробка втиснутого перелома лобно – скроневої області справа. У відділенні хворий отримав курс симптоматичної терапії. Неврологічна симптоматика регресує. П/о рана зажила первинним натягненням. Виписаний для подальшого лікування у невропатолога за місцем проживання.
Згідно консультативного висновку лікаря психотерапевта, психіатра, дитячого психоневролога ОСОБА_23 від 06.09.2021 ОСОБА_5 , 57 років, має скарги на роздратованість, головну біль, порушення сну, похитування при ході, має психоорганічний синдром (дефектний стан), змішаного генеза, алкоголізм, епіприступи. Рекомендовано обстеження у невропатолога по місцю проживання. 
29.09.2021 ОСОБА_5 складено заповіт про те що він все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що я за законом буду мати право, заповідає своєму синові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенком А.П. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 і власноруч підписаний ним у його присутності. Особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №197. Вищезазначене також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №66643511 від 29.09.2021.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №10-12/3077-ДШ2 від 08.10.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 від тупої відкритої черепно – мозкової травми.
13.11.2021 ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенка А.П. з заявою про прийняття спадщини. Зареєстровано в реєстрі за №220.
В своїх письмових поясненнях ОСОБА_4 повідомляє, що його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на робочому місці за незрозумілих обставин, ці обставини ніхто не розслідував, вважає що в цьому була зацікавлена ОСОБА_24 , яку його батько, через жалість пустив жити в квартиру з надією, що вона поверне йому борг 4500 доларів США. ОСОБА_24 не давала його батьку проходу, ходила до нього на роботу на СТО, всі колеги батька сміялися з цього, він був проти спільного життя з нею, так як з 2017 року жив з ОСОБА_25 до 27.07.2020. Зазначає, що після виписки батька з лікарні ОСОБА_24 привела додому знайому нотаріуса і змусила батька підписати заповіт. Після чого батько телефонував ОСОБА_4 і сказав що його змусили це зробити, інакше б його відправили до психлікарні. Після цього ОСОБА_24 забрала у нього телефон, ключі і документи. Коли ОСОБА_4 подзвонив батьку то йому відповіла ОСОБА_24 і погрожувала щоб він не приїжджав до батька. Після цього батько зрозумів що вона задумала і 29.09.2021 зробив на нього заповіт. Все що написала ОСОБА_24 це неправда, батько ходив на роботу і до останніх днів був при розумі і пам`яті, кожен день дзвонив ОСОБА_4 з телефонів друзів. Зазначає, що довідки були куплені ОСОБА_1 з корисливою ціллю заволодіння майном батька.
Згідно листа адміністрації комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 12.04.2023 №01-30/415 ОСОБА_6 працює на посаді лікаря – психіатра нейрохірургічного відділення №2 (0,5 ставки), лікаря – психотерапевта консультативно – діагностичного відділення (0,5 ставки) з 01.03.2023. Станом на 03.09.2021 ОСОБА_6 працювала на посаді лікаря – психіатра нейрохірургічного відділення №2. Лікарні невідома інформація, чи надавала або надає ОСОБА_6 медичні послуги як підприємець. Крім того, підприємство не може надати інформацію та медичну інформацію стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як ця інформація з обмеженим доступом, а саме конфіденційною.
Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Міський психоневрологічний диспансер №3» Харківської міської ради від 14.04.2023 №120 відомості щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про психічний стан громадян та звернення за психіатричною допомогою є конфіденційною інформацією і розголошенню не підлягають.
Згідно висновку експерта №10-12/3077-Дм/21 від 08.10.2021 при судово – медичній експертизі трупа ОСОБА_5 виявлені ознаки черепно – мозкової травми у вигляді наступних ушкоджень: дві забійні рани у лобній та тім`яній ділянці зліва з крововиливами у апоневроз у цих ділянках, дірчатий перелом лобної кістки зліва та чотири прямолінійних переломів лобної кіски по переднім та заднім поверхням, крововиливи під м`які мозкові оболонки у тім`яних ділянках справа та зліва, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні в лобній та тім`яній ділянках зліва, крововиливи у шлуночки головного мозку. Причиною смерті є відкрита травма голови з переломами кісток черепу та внутрішньочерепними крововиливами. Дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів за механізмом удару, вірогідно від дії тупого предмета з прямолінійним ребром (двогранним кутом). При судово- токсикологічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_5 , метиловий, етиловий, ізопропиловий, н-пропиловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоамиловий спирти не виявлені.
Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №08-200/2023 від 09.10.2024 після перенесеної важкої відкритої черепно – мозкової травми з забоєм головного мозку (від 08.08.2021) після виписки з стаціонару і до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 знаходився в післятравматичному періоді, що проходив на тлі раніше набутого і поглибленого вказаною травмою психо-органічного синдрому (змішаного генезу – черепно – мозкові травми, алкоголізм) з епілептичним синдромом. За даними медичної літератури психоорганічний синдром характеризувався психічною несроможністю зі значним зниженням пам`яті, усвідомлення, критики, послабленням волі й афективної стійкості, зниженням рівня мислення, працездатності та хронічним надмірним виснаженням, перевтомами. Дане захворювання виникає внаслідок перенесених черепно- мозкових травм, різних ендо – і екзогенних інтоксикацій (вживання психоактивних речовин) та інш. Наведені захворювання безумовно впливали на психічний та фізичний стан ОСОБА_5 у тому числі і при складанні заповіту 29.09.2021. Не зважаючи на відсутність будь – яких записів у медичній документації щодо стану здоров`я ОСОБА_5 саме з детальним описом стану свідомості 29.09.2021, з огляду на наведене вище, тобто при наявному хронічному психоорганічному синдромі на момент складання заповіту ОСОБА_5 не міг в повній мірі усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, керувати ними при складанні заповіту, при ознайомлені з текстом, розуміти і оцінювати його зміст, адекватно реагувати на оточення та інше.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. Право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (постанова Верховного Суду від 18.12.2024 року в справі № 154/3452/23).
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 та в постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року в справі № 388/792/19, від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 та ін.
Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (частина друга, третя статті 1254 ЦК України).
При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.
На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.
Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Право на заповіт, відповідно до статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним Кодексом України.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово виснував, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. (постанови Верховного Суду від 18.12.2024 в справі № 154/3452/23, від 29.11.2024 в справі №199/8568/18, від 23.07.2024 в справі № 369/3412/17).
Тобто суд може визнати заповіт недійсним, якщо особа не усвідомлювала значення своїх дій в силу хвороби, перебувала під фізичним або психологічним тиском, склала заповіт під дією обману, погрози, насильства, якщо дії особи були вимушені або з інших причин не відповідали реальній волі особи.
Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.
Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, необхідно встановити в судовому порядку відсутність реальної можливості у особи в момент вчинення правочину усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано судом недієздатною, проте на момент вчинення правочину особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у зв`язку із психічним розладом, нервовим потрясінням тощо.
Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України необхідно у передбаченому законом порядку підтвердити факт, що особа на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України вирішуються з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів відповідно до статті 40 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 658/2068/17 (провадження № 61-20649св19) зазначено, що хоча висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення факту того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29.02.2012 у справі № 6-9цс12 та від 17.09.2014 у справі № 6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.
У постановах Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25.07.2018 у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18.03.2020 в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Доказів того, що ОСОБА_5 на час укладення оспорюваного заповіту мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивачка суду не надала, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України (статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року). 
Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №08-200/2023 від 09.10.2024 на час укладення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 за своїм психічним станом не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто застосування до спірних правовідносин положень статті 225 ЦК України, яка передбачає можливість визнати недійсним правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними неможливе, так як відсутня абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, як на тому наголошує Верховний Суд.
Крім того, відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.  Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.
У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства.
Згідно наданих письмових пояснень нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенка А.П. в ході проведеної розмови з заповідачем та роз`ясненням йому наслідків вчинення нотаріальної дії, нотаріус впевнився щодо дійсності намірів заповідача скласти заповіт на користь свого сина, ОСОБА_4 , на все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі на все те, що належало б йому на день його смерті, та на що за законом він мав би право. Волевиявлення заповідача було відображено в тексті заповіту, який він самостійно прочитав та власноручно підписав, про що зазначено заповідачем в спірному заповіті. В момент нотаріального посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_5 поводив себе природньо, будь – яких сумнівів у нотаріуса щодо здатності заповідача усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, не було. Заповідач усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати, і бажав досягнути саме такого правового результату. В день посвідчення заповіту заповідач з`явився до робочого місця приватного нотаріуса за адресою: АДРЕСА_3 , один, його ніхто не супроводжував. При посвідченні заповіту окрім заповідача та нотаріуса в кімнаті приміщення робочого місця нотаріуса будь – яких інших осіб не перебувало, чим було забезпечено дотримання нотаріальної таємниці.
Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_11 , так як на момент виникнення спірних правовідносин остання перебувала у прямому підпорядкуванні ОСОБА_1 , а саме була її заступником, працювала під її керівництвом. Також, зі слів ОСОБА_11 вона брала для ОСОБА_1 кредит в банку, при цьому зазначала що у них з нею лише ділові стосунки. Зазначене свідчить про суперечливість у її показах. Окрім того, майже все що їй відомо про ОСОБА_5 , їй відомо зі слів ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що бачила ОСОБА_5 після виписки з лікарні лише один раз, коли вони з ОСОБА_1 йшли до нотаріуса, всі інші покази про ОСОБА_5 та обставини справи вона також надавала зі слів ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_14 надала покази, що після лікарні не бачила ОСОБА_5 , але ОСОБА_1 розповідала їй що ОСОБА_5 спочатку було краще, а потім ставало все гірше.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , повідомили суд, що після виписки з лікарня ОСОБА_5 , вони майже кожного дня приїздили до нього в гараж, де він працював, він поводив себе адекватно, як завжди, жартував і підколював, був веселим. Всіх впізнавав, на стан здоров`я не скаржився, їздив за кермом автомобіля.
Свідок ОСОБА_17 повідомила, що бачила ОСОБА_5 в кінці вересня, після 20 – го числа, на дачі, куди раніше вони їздили разом. Приїхав він на дачу на білому бусі, був адекватним і як завжди шуткував, її впізнав.
Отже, суд, здійснивши оцінку доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, дійшов висновку, що оспорюваний заповіт від 29.09.2021, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. та зареєстрований в реєстрі за №197, відповідає вимогам закону, експертиза, проведена за матеріалами справи, не встановила абсолютної неспроможність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що також підтверджується поясненнями експертів, які не дали чіткої відповіді на питання суду чи усвідомлював ОСОБА_5 значення своїх дій в день складання заповіту, у нотаріуса, який посвідчував заповіт, не було будь – яких сумнівів щодо здатності заповідача усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а покази свідків у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_5 після виписки з лікарні ніяких підозр щодо стану свого психологічного здоров`я не викликав, тому підстав для визнання заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складений на користь ОСОБА_4 , 02.02.1993, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дзюбенком А.П. 29.09.2021, реєстровий № 197, суд не вбачає.
Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність вимог про визнання заповіту недійсним, інші позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню як похідні.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, понесені судові витрати покладаються на позивачку. Про понесення судових витрат відповідачем не заявлено. Отже, судові витрати сторін у справі розподілу не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенко Анатолій Петрович, про визнання заповіту недійсним, відновлення попереднього заповіту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Подільськимй районний суд міста Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 24.07.2026.

Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
відповідач -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: не відомо;
третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дзюбенко Анатолій Петрович, юридична адреса: АДРЕСА_6 .

Головуюча         Ю.М. Подмаркова