ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Київ
справа № 149/2966/22
провадження № 61-13777св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Карпенко С. О., 
суддів: Ігнатенка В. М.,Грушицького А. І., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., 

учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна,
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, 
позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , 
відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє ОСОБА_2 ,
треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 
2023 року, ухвалене у складі судді Олійника І. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2022 рокуОСОБА_2 звернулася в інтересах ОСОБА_1  з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А.,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, про встановлення факту постійного проживання, визнання спадкової справи відкритої з порушенням.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , батько ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина та 
10 березня 2022 рокуприватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А.заведена спадкова справа № 32/2022.
Позивач вважає, що cпадкова справа заведена нотаріусом з порушенням вимог статті 1221 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки останнім місцем проживання  ОСОБА_7 була квартира АДРЕСА_1 , в якій вони з початку 2019 року проживали разом однією сім`єю. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 на день смерті була квартира АДРЕСА_2 .
У грудні 2022 року ОСОБА_6 і ОСОБА_5 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_6 з 17 грудня 1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Подружжя проживало однією сім`єю та вело спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 .
З серпня 2021 року вони переїхали до доньки   ОСОБА_5 , яка потребувала допомоги у зв`язку зі складними сімейними обставинами, до квартири АДРЕСА_4 , в якій проживали до смерті ОСОБА_7 . Зазначена квартира є останнім місцем проживання ОСОБА_7 , про факт якого просили встановити позивачі.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 
16 серпня 2023 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції встановив відсутність доказів підтвердження факту проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем, крім того право позивача на спадкування реалізовано шляхом подання заяви про прийняття спадщини його законним представником, тому позивач не потребує підтвердження факту постійного його проживання однією сім`єю з батьком. Судом першої інстанції також зроблено висновок про недоведеність допущення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. порушень статті 1221 ЦК України.
Судом не встановлено підстав для задоволення зустрічного позову у зв`язку з ненаданням доказів підтвердження постійного місця проживання спадкодавця. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , в частині вирішення первісного позову, залишено без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 серпня 2023 року - залишено без змін.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтвердження факту постійного проживання позивача за первісним позовом однією сім`єю з батьком та відповідно, факту порушення прав спадкоємця в процесі реалізації права на спадкування.
Суд апеляційної інстанції погодився також з висновком суду першої інстанції про недоведеність відкриття нотаріусом спадкової справи з порушенням 
статті 1221 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У вересні 2023 року ОСОБА_2 подала в інтересах ОСОБА_1 до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 
від 16 серпня 2023 року і постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку судів про недоведеність допущення приватним нотаріусом порушення вимог статті 1221 ЦК України під час відкриття спадкової справи. 
Заявник зазначила, що відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця згідно з підпунктом 1.13 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595 (тут і надалі в редакції Порядку, чинного на час відкриття спадкової справи (далі - Порядок)); місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо).
У касаційній скарзі звертає увагу, що в матеріалах спадкової справи відсутня довідка про реєстрацію/останнє місце проживання спадкодавця в місті Вінниця, а отже законних підстав для відкриття спадкової справи приватним нотаріусом Скутельник І. А. у Вінницькому міському нотаріальному окрузі не було.
Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, заявник вказала, що положення наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11 березня 2022 року № 1118/5 суперечать нормам ЦК України. Судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення зазначений висновок Верховного Суду не враховано. 
Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки доказам, які підтверджують факт проживання спадкодавця зі своїм сином ОСОБА_1 однією сім`єю, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про витребування доказів. Заявник зауважила, що за встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами ОСОБА_7 взагалі не мав місця проживання.
Позиція інших учасників справи
У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на касаційну скаргу, в якому стверджується про безпідставність доводів касаційної скарги. 
Відзив поданий з дотриманням вимог, встановлених статтею 395 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 січня 
2023 року у справі № 676/47/21, від 6 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Встановлені судами фактичні обставини справи
Судами встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10 березня 2022 року Тиврівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Серія НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. 10 березня 2022 року заведена спадкова справа № 32/2022 щодо майна померлого.
З матеріалів спадкової справи № 32/2022 судами встановлено, що із заявами про прийняття спадщини доприватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А.звернулися дружина померлого 
ОСОБА_6 , його діти - ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 і ОСОБА_1 . 
У вказаних заявах зареєстрованим місцем проживання померлого ОСОБА_7 спадкоємцями зазначено АДРЕСА_5 .
Для підтвердження факту проживання ОСОБА_7 з позивачем за первісним позовом суду надано довідку від 5 жовтня 2022 року № 134, видану директором ліцею № 2, про те, що діти ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 навчаються в ліцеї № 2 міста Хмільника Вінницької області у 3-Б класі. Батько ОСОБА_7 брав участь у вихованні дітей, у період з 1 вересня 2020 року 
до 24 лютого 2022 року приводив їх до школи і забирав після уроків.
Договором дарування, укладеним 15 грудня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідченим приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л. С., зареєстрованим за № 1938, підтверджено право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_1 та їх матері - ОСОБА_2 .
Особовий рахунок зі сплати послуги із розподілу природного газу до квартири АДРЕСА_1 оформлений на ОСОБА_7 , який сплачував за надані послуги у січні 2021 року (дві квитанції), у березні, квітні, травні, червні, липні, вересні і грудні 2021 року.
Головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут на Соборній 86» та членами правління 11 вересня 2022 року складено акт обстеження зареєстрованого місця проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою, яким встановлено, що ОСОБА_7 з 9 березня 2021 року до 5 березня 2022 року був зареєстрований за вказаною адресою, але не проживав. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Верховний Суд звертає увагу, що у цій справі предметом апеляційного перегляду було рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог первісного позову, заявленого ОСОБА_1 . В іншій частині рішення місцевого суду учасники справи не оскаржували, тому у частині зустрічного позову справу в касаційному порядку Верховний Суд не переглядає.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника прозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 січня 
2023 року у справі № 676/47/21, від 6 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16-ц. 
Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. 
Якщо у різних справах вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то можливість звернення з касаційною скаргою з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України (пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України) була би вкрай обмеженою та не відповідала би ролі Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики 
(частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 
2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70)). Наприклад, з неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є. А позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить. Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.
Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід, насамперед, визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності, насамперед, змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, -також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), необхідно конкретизувати:
- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин);
- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути 
Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року
у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року
у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
Предметом позову у справі, що переглядається, є встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкової справи відкритої з порушенням вимог статті 1221 ЦК України та Порядку. Вважаючи подібними правовідносини, заявник у касаційній скарзі вказує на постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 6 листопада 2019 року 
у справі № 490/7071/16-ц.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 вбачається, що в касаційному порядку Верховним Судом переглядалася ухвала суду першої інстанції, якою поновлено провадження у справі та залучено правонаступників відповідача відповідно до частини першої 
статті 55 ЦПК України та постанова суду апеляційної інстанції про залишення зазначеної ухвали без змін у справі, предметом якої є визнання незаконним і скасування рішення про передачу земельної ділянки у власність та скасування відповідної державної реєстрації.
Таким чином, посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду 
від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, відхиляється касаційним судом, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними правовідносинам у справі, що переглядається.
Перевіряючи доводи заявника у частині застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16-ц, встановлено, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за вказаним номером зареєстрована справа про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2016 року провадження у цій справі закрито. Зазначена справа не переглядалася ні в апеляційному, ні в касаційному порядку.
Отже, Верховний Суд не викладав висновок щодо застосування норми права у вказаній справі, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального права чи порушення норм процесуального права 
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 
16 червня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2023 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_2 в інтересах  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Судді: | С. О. Карпенко А. І. Грушицький  В. М. Ігнатенко С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська