Справа № 199/13888/25
Провадження № 2/686/8963/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
у складі: головуючої судді Хараджі Н.В.,
при секретарі судових засідань Мельник А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30032,07 грн., та понесені ним по справі судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір №3308560.
29.11.2021 було укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами позичальників в тому числі і за договором №3308560.
Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за кредитним договором № 3308560 ТОВ «Коллект Центр».
Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: за кредитним договором в загальній сумі 30032,07 грн., з яких 4553,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 25329,07 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 150,00 грн. заборгованість за комісіями.
У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.04.2026 року цивільну справу передано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 справу розподілено судді Хараджі Н.В.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
15 липня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача Сердюком Володимиром Сергійовичем, у якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) (далі — Позивач) звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) (далі — Відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28 травня 2026 року Відповідачу надано право подати до суду відзив на позов, письмові докази, що підтверджують заперечення, протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Представник Відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 13.07.2026 року при ознайомленні з матеріалами справи у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області.
З наведеними Позивачем у позовній заяві обставинами та правовими підставами позову Відповідач не погоджується, з наступних підстав:
ЩОДО ВИМОГИ ПОЗИВАЧА ПРО СТЯГНЕННЯ ВІДСОТКІВ ЗА КОРИСТУВАННЯ КРЕДИТОМ:
Відповідно до п. 1.1. Розділу 1 (ПРЕДМЕТ КРЕДИТУ) Договору про споживчий кредит №3308560 від 11.06.2021 року «кредит надається строком на 30 днів з 11.06.2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 11.07.2021 рік».
Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит № 3308560 від 11.06.2021 року визначено графік платежів, загальну вартість кредиту та реальну проценту ставку за договором про споживчий кредит. Із даним додатком до Договору про споживчий кредит № 3308560 від 11.06.2021 року Відповідач була ознайомлена, вона погодилась із вказаними в додатку умовами повернення кредиту, графіком платежів та визначенням сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.
Згідно із Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит №3308560 від 11.06.2021 року сума відсотків, яку Відповідач мала би сплатити за користування кредитними коштами за період дії кредитного договору з 11.06.2021 року до 11.07.2021 року складає – 570,00 гривень.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з Відповідачки заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочених), нарахованих на дату відступлення права вимоги (10.03.2023 рік) в розмірі - 25 329,07 гривень.
Вважають вимогу про стягнення таких відсотків, нарахованих Позивачем, необґрунтованою, бо їхнє нарахування після спливу строку кредитування було неправомірним з огляду на наступне:
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2024 року у справі № 201/11812/23 (провадження № 61-7195св24) зазначено: «…Позивач вважав, що має право вимагати від позичальниці повернення процентів за користування кредитом. Зазначив, що з 27 вересня 2017 року набув право вимоги до відповідачки на підставі договору відступлення, у якому вказана сума заборгованості за процентами станом на 8 вересня 2017 року у розмірі 29 998,75 доларів США. Суд першої інстанції визнав цю вимогу обґрунтованою та стягнув з відповідачки проценти у заявленому розмірі. Апеляційний суд виснував про протилежне. Вказав, що позивач пропустив позовну давність за вимогою про стягнення таких процентів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У касаційній скарзі позивач стверджував, що вчасно звернувся до суду з вимогою про стягнення процентів за користування кредитом (підстави викладені у пункті 19 цієї постанови).
34. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду про відмову стягнути проценти за користування кредитом, але дещо з інших мотивів, ніж через пропуск позовної давності, бо вона застосовується лише до обґрунтованих вимог. З огляду на те, що заборгованість за процентами нарахована позивачем станом на 8 вересня 2017 року (а. с. 6), то лише вимога про стягнення їхньої частини за період користування кредитом до закінчення строку кредитування - до 14 лютого 2013 року – є обґрунтованою. Однак у її задоволенні слід відмовити через пропуск позовної давності. А вимога про стягнення іншої частини таких процентів, нарахованих із 15 лютого 2013 року до 8 вересня 2017 року, є необґрунтованою, бо їхнє нарахування після спливу строку кредитування було неправомірним.
35. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
36. Як неодноразово зауважувала Велика Палата Верховного Суду, термін "користування чужими грошовими коштами" (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)).
37. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)).
38. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом, нарахованих на фактичну суму заборгованості за кредитом. Тому у межах строку кредитування позичальниця мала періодичними (щомісячними) платежами повертати банку кредит і сплачувати проценти за користування ним. Суд апеляційної інстанції вважав, що кредитор правомірно нараховував проценти за користування кредитом після 14 лютого 2013 року, проте пропустив позовну давність за вимогою про їх стягнення. Апеляційний суд відмовив у стягненні всієї суми процентів за користування кредитом з мотивів спливу позовної давності. Проте право позивача нараховувати проценти на підставі частини першої статті 1048 ЦК України припинилося після спливу 14 лютого 2013 року строку кредитування.
40. Оскільки після спливу строку кредитування кредитор не мав права нараховувати проценти за кредитом, то до його вимоги про стягнення таких процентів, нарахованих після 14 лютого 2013 року, позовну давність застосувати не можна. Тому слід змінити з урахуванням висновків цієї постанови мотиви постанови суду апеляційної інстанції у частині відмови у стягненні з позичальниці процентів, які нараховані за період із 15 лютого 2013 року до 8 вересня 2017 року; у частині відмови стягнути проценти за період до 14 лютого 2013 року постанову апеляційного суду слід залишити без змін.»
ЩОДО ВИМОГИ ПОЗИВАЧА ПРО СТЯГНЕННЯ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Позивач в позовній заяві просить стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Сторона Відповідача вважає розмір правничої допомоги у сумі 13 000,00 грн. завищеним та необґрунтованим з наступних підстав:
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання
послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом
вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N910/15944/17).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04).
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
В постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вважають, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. не є пропорційними до предмета спору, в тому числі з урахуванням значення справи для сторін, для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідженні великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії.
ЩОДО ЗАСТОСУВАННЯ СТРОКІВ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ:
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 1.1. Розділу 1 (ПРЕДМЕТ КРЕДИТУ) Договору про споживчий кредит №3308560 від 11.06.2021 року кредит надавався строком на 30 днів з 11.06.2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 11.07.2021 рік.
Відповідно до графіку платежів за Договором про споживчий кредит № 3308560 від 11.06.2021 року останній платіж за кредитом мав бути 11.07.2021 року.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Окрім того, Відповідач просить суд звернути увагу та те, що кредитор не повністю ознайомив її з умовами кредитування, а саме не повідомив, що після закінчення строку кредитування будуть нараховуватися відсотки на суму кредиту.
Також хочемо зазначити, що ні первинний кредитор, ні Позивач не повідомили її про переуступку права вимоги за договором про споживчий кредит, що є порушенням її прав і законних інтересів.
Також Відповідач звертає увагу суду на своє тяжке матеріальне становище (Відповідачка є пенсіонером, а також внутрішньо-переміщеною особою (додаток – копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6825-5002206170 від 28.09.2022 року)), на поганий стан здоров`я та хворобу як обставину, що істотно впливає на її матеріальний стан та здатність сплатити заборгованість.
Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ (третьої) групи безстроково (додаток – копія Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 13/26/1262/В від 25.05.2026 року; копія рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю; копія довідки від 26.01.2026 року, виданої КНП «Хмельницький обласний протипухлинний центр» ХОР; копія консультаційного висновку спеціаліста від 03.03.2026 року).
З огляду на викладене, представник Відповідача просить суд:
Поновити пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 199/13888/25 (провадження №2/686/8963/26). 
Прийняти до розгляду відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Застосувати позовну давність до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі. 
Зменшити розмір стягнення з Відповідача понесених витрат на правничу допомогу з 13000,00 грн. до 2000,00 грн.
17 липня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_2 , у якій остання просить позов задовольнити в повному обсязі.
20 липня 2026 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, подані представником відповідача Сердюком Володимиром Сергійовичем.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, при в прохальній частині позовної заяви представник просив проводити розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у суду матеріалів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 11.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір №3308560.
Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн.
Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 11.06.2021 року.
Пунктом 1.4 договору визначено термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 11.07.2021 року.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 570,00 грн., які нараховуються за ставкою 0.38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до пункту 2.2.2 кожного з кредитних договорів нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування, з урахуванням можливих пролонгацій, на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 2.2.3 договору.
Пунктом 2.3.1 договорів передбачено, що продовження визначеного пунктом 1.3 договору строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних базових умовах.
п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем.
Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3308560 від 11.06.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30032,07 грн., з яких:
- Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4553,00 грн.
- Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25329,07 грн.
- Заборгованість за комісіями – 150,00 грн.
29.11.2021 було укладено договір №29-11-102 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3308560.
10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3308560.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3308560.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклала вищезазначений Договір про надання фінансових послуг, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір № 3308560 від 11.06.2021 року прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Укладення договору в електронному вигляді відповідачем підтверджується Інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій.
Судом встановлено, що згідно Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем.
Відтак, суд вважає, що факт укладення договору саме відповідачем є доведеним.
За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Первісний кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, перерахувавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 5 000 гривень, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Водночас доказів на підтвердження повного погашення відповідачкою заборгованості суду не надано, а судом таких обставин не встановлено.
З огляду на викладене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідачкою заборгованість за Договором про споживчий кредит не погашена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 553,00 грн. за кредитним договором № 3308560 від 11.06.2021 року.
Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.
Встановлено, що відповідно до пунктів 1.3, 1.4 договору про споживчий кредит № 3308560 від 11.06.2021 року кредит надано строком на 30 днів, а кінцевою датою повернення кредиту, сплати комісії та процентів визначено 11.07.2021 року.
Пунктом 1.5.2 договору визначено, що проценти за користування кредитом у межах строку кредитування становлять 570,00 грн та нараховуються за ставкою 0,38 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
При цьому пунктом 2.2.2 договору прямо передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування, з урахуванням можливих пролонгацій.
Отже, умовами договору безпосередньо визначено часові межі нарахування процентів за користування кредитом. Такі проценти є платою за правомірне користування кредитними коштами та можуть нараховуватися протягом погодженого сторонами строку кредитування з урахуванням належно здійсненої пролонгації.
Водночас пунктом 2.3.1.2 договору передбачено можливість продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення раніше визначеного строку кредитування, однак загальний період такої пролонгації не може перевищувати 60 днів.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що строк кредитування за договором № 3308560 був продовжений на період, за який позивачем нараховано проценти у заявленому розмірі 25 329,07 грн.
Зокрема, позивачем не надано доказів здійснення відповідачкою платежів, спрямованих на пролонгацію кредиту, погодження нею оновленого графіка платежів або інших доказів, які б свідчили про продовження строку кредитування на весь період, за який здійснено спірне нарахування.
Саме по собі неповернення позичальником кредитних коштів після закінчення строку кредитування не свідчить про продовження строку кредитування та не перетворює прострочення грошового зобов`язання на правомірне користування кредитом.
Інше тлумачення призвело б до фактичного перетворення строкового кредитного договору на безстроковий та надавало б кредитодавцю можливість необмежено в часі нараховувати проценти за користування кредитом незалежно від визначеного договором строку його повернення.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу такого строку права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються, зокрема, положеннями статті 625 ЦК України.
Аналогічний правовий підхід викладений Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 201/11812/23, на яку посилається представник відповідача.
Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що проценти за користування кредитом за правилами статті 1048 ЦК України не можуть нараховуватися після закінчення погодженого сторонами строку кредитування.
Разом з тим суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що зазначена обставина є підставою для відмови у стягненні процентів у повному обсязі.
Як встановлено судом, пунктом 1.5.2 договору сторони погодили розмір процентів за користування кредитом у межах строку кредитування — 570,00 грн. Зазначена сума є платою за правомірне користування кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку та визначена безпосередньо умовами укладеного договору.
Відтак право первісного кредитора на отримання 570,00 грн процентів виникло в межах строку кредитування, а перехід права вимоги до позивача не припинив такого права.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Судом встановлено, що право вимоги за договором № 3308560 перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 29-11-102 від 29.11.2021 року, а в подальшому — від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року.
Отже, позивач є належним кредитором за спірним зобов`язанням та має право вимагати виконання відповідачкою невиконаного грошового зобов`язання у межах прав, які існували у первісного кредитора.
Водночас суд не може погодитися з розрахунком позивача в частині стягнення 25 329,07 грн процентів у повному обсязі, оскільки з наданого розрахунку неможливо встановити, яка саме частина цієї суми була нарахована за період правомірного користування кредитом у межах строку кредитування, яка — за період можливої пролонгації, а яка — після закінчення строку кредитування.
Крім того, позивачем не розмежовано проценти за користування кредитом, передбачені статтею 1048 ЦК України та пунктом 1.5.2 договору, і проценти, які могли бути нараховані після закінчення строку кредитування як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до пункту 4.2 договору та частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до статей 12, 76, 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у тому числі правову підставу та розмір кожної складової заявленої до стягнення заборгованості.
Ненадання відповідачкою власного контррозрахунку не звільняє позивача від обов`язку довести правомірність здійсненого ним нарахування. Суд зобов`язаний перевірити не лише арифметичну правильність розрахунку, а й відповідність кожної його складової умовам договору та вимогам закону.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 25 329,07 грн процентів у заявленому розмірі є недоведеною. Водночас це не спростовує права позивача на стягнення 570,00 грн процентів, передбачених пунктом 1.5.2 договору та нарахованих у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Отже, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення 570,00 грн процентів за користування кредитом та відмовляє у стягненні процентів, нарахованих за межами строку кредитування та передбаченої договором пролонгації.
Щодо доводів представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Представник відповідача посилається на те, що строк повернення кредиту настав 11.07.2021 року, а тому позивач пропустив загальну позовну давність тривалістю три роки.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим перебіг позовної давності визначається відповідно до положень статей 253, 261 ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених Прикінцевими та перехідними положеннями цього Кодексу на відповідний період.
З огляду на дату виникнення спірного зобов`язання, період дії карантину, а також введення в Україні воєнного стану, при визначенні спливу позовної давності підлягають врахуванню передбачені законодавством особливості перебігу цього строку.
За таких обставин доводи представника відповідача про те, що сама лише дата 11.07.2021 року безумовно свідчить про сплив позовної давності на момент звернення позивача до суду, є необґрунтованими.
Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та лише до обґрунтованої вимоги. При цьому вимоги щодо різних складових заборгованості мають оцінюватися з урахуванням їх правової природи, строків виконання відповідних обов`язків та моменту виникнення права вимоги.
Враховуючи наведене, суд не знаходить правових підстав для відмови у позові в повному обсязі з підстав пропуску позивачем позовної давності.
Щодо доводів представника відповідача про неналежне повідомлення про відступлення права вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відсутність повідомлення боржника про відступлення права вимоги сама по собі не припиняє зобов`язання та не позбавляє нового кредитора права вимагати його виконання.
При цьому відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, виконання ним свого обов`язку первісному кредиторові є належним.
Матеріали справи не містять доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачка виконала спірне грошове зобов`язання на користь первісного кредитора, у зв`язку з чим зазначені доводи не спростовують права позивача на звернення до суду.
Щодо посилань представника відповідача на те, що відповідачка не була належним чином ознайомлена з умовами кредитування, суд зазначає, що матеріали справи містять укладений в електронній формі договір про споживчий кредит, у якому визначено суму кредиту, строк кредитування, дату його повернення, розмір процентів, порядок їх нарахування, умови пролонгації та наслідки прострочення виконання зобов`язань.
Відповідно до пунктів 6.2–6.5 договору його укладення здійснювалося в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, а сам договір прирівнюється сторонами до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідачкою не надано належних доказів того, що договір не укладався нею, що її волевиявлення на укладення договору було відсутнім або що умови договору в установленому законом порядку визнані недійсними.
Посилання відповідачки на те, що вона не знала про можливість нарахування процентів після закінчення строку кредитування, не впливає на висновки суду, оскільки судом такі проценти, нараховані після закінчення строку кредитування, до стягнення не присуджуються.
Щодо основної суми заборгованості суд зазначає, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за основним зобов`язанням становить 4553,00 грн.
Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів погашення зазначеної заборгованості або її погашення в іншому розмірі.
Відповідно до статей 526, 530, 610, 612, 625, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений договором строк, а порушення позичальником обов`язку щодо повернення кредитних коштів є порушенням грошового зобов`язання.
Отже, вимога про стягнення 4553,00 грн заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також підлягає стягненню комісія у розмірі 150,00 грн, право на отримання якої передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а доказів її сплати відповідачкою матеріали справи не містять.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки, становить: 4553,00 грн — заборгованість за основним зобов`язанням; 570,00 грн — проценти за користування кредитом у межах строку кредитування; 150,00 грн — заборгованість за комісією. Разом: 5273,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено до стягнення 13 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача просив зменшити зазначену суму до 2000,00 грн, посилаючись на її неспівмірність зі складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову.
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами з урахуванням, зокрема, складності справи, часу, витраченого адвокатом, обсягу наданих послуг, ціни позову, значення справи для сторони, а також принципів співмірності та розумності.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг наданої правничої допомоги та критерії розумності й співмірності суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2282,80 грн.
Заявлений позивачем розмір витрат у сумі 13 000,00 грн суд вважає неспівмірним із фактичним результатом розгляду справи та обсягом задоволених позовних вимог, а тому підстав для його стягнення у повному обсязі не вбачає.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 425,34 грн.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність відмови у позові в повному обсязі, оскільки вони не спростовують факту отримання відповідачкою кредитних коштів, наявності непогашеної заборгованості за тілом кредиту, обов`язку сплатити проценти, нараховані в межах погодженого строку кредитування, та передбачену договором комісію.
Водночас вимога про стягнення 25 329,07 грн процентів не підлягає задоволенню у заявленому розмірі, оскільки позивачем не доведено правомірність їх нарахування за межами встановленого договором строку кредитування та не надано належного розрахунку, який би дозволив визначити правову підставу та період нарахування кожної складової цієї суми.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 5273,00 грн заборгованості за договором № 3308560 від 11.06.2021 року, 425,34 грн судового збору та 2282,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16 525, 526, 530, 627, 629, 1048, 1049, 1054, 1056-1, ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за Договором № 3308560 від 11.06.2021 у розмірі 5273 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) судовий збір у розмірі 425,34 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) витрати на правову допомогу у розмірі 2282,80 грн. 
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст виготовлено 14.09.2026

Суддя Хмельницького
міськрайонного суду Н.В. Хараджа