П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4768/26	

Суддя першої інстанції - Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року у справі №420/4768/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №262940023955 від 27 листопада 2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 19 листопада 2025 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 19 листопада 2025 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року позов задоволений частково. Суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №262940023955 від 28 листопада 2025 року;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 листопада 2025 року про призначення та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовив. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року у справі №420/4768/26, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року у справі №420/4768/26.
16 липня 2026 року матеріали електронної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
17 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 19 листопада 2025 року звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
До вказаної заяви було додано примірник трудової книжки серії НОМЕР_1 , відповідно до якої вбачаються наступні періоди роботи позивача у сфері охорони здоров`я:
- в Кустанайській станції швидкої допомоги на посаді «фельдшера» у період з 01 квітня 1987 року по 01 листопада 1987 року (записи №2-3);
- в Харківській лікарні швидкої і невідкладної медичної допомоги на посаді «медсестри відділення» у період з 01 листопада 1993 року по 01 червня 1994 року (записи №8-9);
- в Харківській лікарні швидкої і невідкладної медичної допомоги на посаді «виїзного фельдшера» у період з 06 жовтня 1994 року по 01 червня 1996 року (записи №10-11);
- в Черкаській обласній лікарні на посаді «лікаря» у період з 01 серпня 1996 року по 31 січня 1998 року (записи №14-15);
- в Клінічній лікарні №10 м. Києва на посаді «лікаря-отоларинголога» у період з 11 січня 1998 року по 02 вересня 2001 року (записи №16-18);
- в Інституті отоларингології у період з 03 вересня 2001 року по 31 серпня 2003 року (записи №19-20);
- в Центральній районній поліклініці Голосіївського району у період з 15 вересня 2003 року по 01 жовтня 2024 рік на посаді «завідувач, лікар отоларинголог» (записи №21-27).
За наслідками розгляду вищевказаної заяви та наданих документів, 28 листопада 2025 року (а не 27 листопада 2025 року, враховуючи відомості матеріалів пенсійної справи позивача) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області винесено рішення №262940023955 про відмову у призначені позивачу пенсії за вислугу років за відсутності необхідного спеціального стажу станом на 10 жовтня 2017 року - 26 років 06 місяців. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - з 21 червня 2028 року.
У рішенні також зазначено, що п.2-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та пунктом “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на: 1 квітня 2015 року - не менше 25 років, 1 січня 2016 року - не менше 25 років 06 місяців, 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 06 місяців. При цьому, страховий стаж заявника становить 39 років 08 місяців 12 днів (станом на 10.10.2017 року - 31 рік 11 місяців 12 днів), а спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10 жовтня 2017 року - 19 років 01 місяць 19 днів. За доданими позивачем документами до спеціального та страхового стажу зараховано всі періоди. 
Водночас, сторона позивача посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення абзаців першого, дванадцятого - двадцять шостого пункту "а" статті 54, абзаців першого, дванадцятого - двадцять п`ятого пункту "е", пункту "ж" статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911). За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту а статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. Таким чином, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії, пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Пунктом 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-XII.
Закон України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11 жовтня 2017 року.
Тобто, пенсія за вислугу років згідно приписів Закону №1788-ХІІ призначається за умови наявності в особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного цим Законом страхового і спеціального стажу.
Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01 квітня 2015 року) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Пізніше, після прийняття Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами д, е, ж статті 55 Закону №1788-ХІІ, а з прийняттям Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII) встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Водночас, рішенням від 04 червня 2019 року №2-р/2019 Конституційний Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Відповідно до п.2 рішення положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
В наведеному рішенні суд конституційної юрисдикції також зазначив, що внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. 
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Отже, починаючи з 04 червня 2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, відповідно до якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вірно встановив суд першої інстанції, вимога щодо необхідного спеціального стажу була визначена пенсійним органом станом на 11 жовтня 2017 року (26 років 6 місяців), тобто без врахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України. 
При цьому, позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років 19 листопада 2025 року, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04 червня 2019 року, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення пункту "е" ч.1 статті 55 Закону №1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову у відповідній частині.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв