ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
і м е н е м У к р а ї н и 

14 липня 2026 року Чернігів Справа № 826/21591/15

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін заяву Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" про ухвалення додаткового рішення суду у справі за позовом Державної податкової служби України до Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" про стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 328935,97 грн, 
У С Т А Н О В И В: 
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Державної податкової служби України до Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" про стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 328935,97 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2025, яке набуло чинності 13.01.2026, у задоволенні позову Державної податкової служби України до Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" про стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 328935,97 грн відмовлено повністю.
Представник відповідача подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить ухвалити додаткове судове рішення у справі №826/826/21591/15 щодо розподілу судових витрат та стягнути на користь Приватного підприємства «Акрілат-Хімконтракт» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15400,00 грн.
Заява мотивована тим, що при ухваленні рішення від 12.12.2025 у справі №826/826/21591/15 судом не вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу відповідача. Відповідач повідомив про судові витрати, які поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи (заява від 07.05.2025), зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення по суті, суд зважає на таке.
Частина 1 та 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до частини 4 та 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Своєю чергою відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Згідно із частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1–5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В силу частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань; безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Водночас відповідно до частини 1 та частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати відповідача, який не є суб`єктом владних повноважень, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача -суб`єкта владних повноважень.
Представник відповідача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав суду: копію довіреності у порядку передоручення від 23.09.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8946/10; копію договору про надання правничої допомоги від 09.01.2025 №2/2025; розрахунок суми гонорару від 15.12.2025 за надану правничу допомогу пов`язану із захистом прав і законних інтересів Клієнта у справі №826/21591/15, у кому зазначено характер правничої допомоги (послуг) – підготовка процесуальних документів, кількість витраченого часу – 10 год, ставка за годину – 1540,00 грн, вартість – 15400,00 грн; рахунок-фактуру від 15.12.2025 №INV-0004 від 15.12.2025; акт приймання-передачі наданих послуг від 15.12.2025; платіжну інструкцію від 15.12.2025 №23747 про оплату ПП «Акрілат-Хімконтракт» ФОП ОСОБА_1 15400,00 грн за правничу допомогу по адміністративній справі №826/21591/15.
Суд зауважує, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на адміністративний позов, що був пред`явлений до суду, вартість послуг з надання правової допомоги, підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу. 
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява №34884/97, пункт 30) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019), від 02.06.2022 у справі №160/6899/20.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №826/21591/15, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що цей спір не потребував значних затрат часу, а підготовка відзиву, заперечень на позов не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки правової позицій відповідача.
Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15400,00 грн, що заявлена до стягнення з позивача, є завищеною.
За таких обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, пропорційним предмету спору і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача, у сумі 8000,00 грн.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 241–243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В 
Заяву Приватного підприємства «Акрілат-Хімконтракт» про ухвалення додаткового рішення суду у справі за позовом Державної податкової служби України до Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" про стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 328935,97 грн задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 коп.).

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Державна податкова служба України (Львівська площа, буд.8, м.Київ, 04053, код ЄДРПОУ 43005393).
Відповідач: Приватне підприємство "Акрілат-Хімконтракт" (вул.Богатирська, 3-Г, м.Київ, 04212, код ЄДРПОУ 24744461).

Повний текст додаткового рішення суду складено 14 липня 2026 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО