Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.05.2026  	Справа №607/7068/26 Провадження №2/607/4372/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді      Кунець Н.Р.
за участю: секретаря судового засідання   Дмитрик В-М.Р.
представника позивача адвоката Сампари Н.М.
представника відповідача адвоката Гули А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Н.М. звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути із відповідача з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до закінчення навчання, але не більше 23 – річного віку.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2017 розірвано. У даному шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі № 607/11967/17, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнено з ОСОБА_2 аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, щомісячно, починаючи з 25.09.2017 до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивач зауважує, що 11.02.2020 за її заявою прізвище сина було змінено з « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 ». Надалі, 26.11.2024 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/16804/24 змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі №607/11967/17 та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
На даний час їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, однак продовжує навчання у Технікумі № 30 і в 2025/2026 навчальному році відвідує клас 3TWa. 
Позивач вказує, що самостійно несе витрати пов`язані з проживанням, харчуванням, лікуванням, проїздом, відпочинком та розвитком сина, оскільки у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із навчанням відсутня можливість самостійного заробітку відтак матеріальне забезпечення сина повністю покладено на неї, що ставить її та сина в тяжке матеріальне становище. 
З огляду на вищевикладене, оскільки обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, позивач просить позов задовольнити. 
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.10.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
29.04.2026 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Гула А.С. через систему «Електронний суд», у якому останній вказує, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими і незаконними. Відповідач зауважує, що умовами виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, згідно із законом є: 1) досягнення дитиною повноліття; 2) продовження навчання повнолітньою дитиною (незалежно від його форми) до 23 років; 3) потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; 4) можливість батьків надавати таку матеріальну допомогу. Водночас, наведені позивачем доводи, і докази на їх підтвердження, не містять будь-якої прив`язки до навчального процесу повнолітньої дитини, не пояснюють їх зв`язок з навчанням. Додані до позовної заяви копії договору оренди житла та довідки про отриману заробітну плату позивачки можуть свідчити лише про наявність чи відсутність в неї особистої потреби в матеріальній допомозі, необхідної для належного влаштування житлових та побутових умов, втім ніяк не співвідносяться за своїм змістом із навчанням дитини. Матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджували б матеріальні витрати повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням, як то оплату за навчання, за придбання навчальних матеріалів, забезпечення проїзду до місця навчання тощо. Відтак подані докази не містять інформації щодо справжнього предмета доказування у справі, тобто є неналежними. Окрім цього, недоведеною також є його можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, а посилання в цій частині на попередні судові рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, не є доречним в цій справі, оскільки встановлений такими рішеннями обов`язок відповідача походить з інших норм права та має відмінні умови його виникнення. Відповідач вказує, що його стан здоров`я та матеріальне становище, а також наявність в нього дружини з інвалідністю 2 групи, яка має стійкі обмеження у повсякденному функціонуванні, окремо проходить систематичну госпіталізацію та є офіційно безробітною особою, позбавляють його можливості утримувати себе, свою непрацездатну дружину та додатково – повнолітню дитину, яка навчається. Так, після звільнення у 2023 році з військової служби стан його здоров`я значно погіршився, у зв`язку із чим він постійно проходить курси лікування, обстеження, терапію, а також через важку форму ПТСР протягом останніх півроку перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері в м. Одеса та має ряд набутих діагнозів. Більше того, він не володіє будь-яким нерухомим майном, з якого можна було б отримувати додатковий дохід. У свою чергу позивач має в одноосібній приватній власності квартиру, загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 . Також, відповідач не погоджується із заявленим позивачем розміром витрат на правову допомогу та вважає його явно завищеним, оскільки справа не належить до категорії складних, не потребує розробки багатокомпонентної і важкої стратегії захисту інтересів клієнта, судова практика з цих питань є достатньо напрацьованою та усталеною. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
05.05.2026 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Сампара Н.М. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, у якому зазначає, що твердження відповідача про незаконність вимог позивача не відповідає дійсності, адже правовою підставою звернення із позовом стала ст. 199 СК України і в даній справі досягнуто сукупності юридичних фактів за обов`язкової сукупності яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання). Щодо наявності у її власності квартири, то позивач вказує, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Тобто, обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Позивач зауважує, що відповідач перебував на службі у лавах Збройних Сил України в період з 02.09.2022 по 01.12.2022; з 25.01.2023 по 18.05.2023; з 06.06.2023 по 20.07.2023; з 08.08.2023 по 24.12.2023 в с. Первомайське, с. Великомихайлівка, с. Маркове, м. Часів Яр Донецької області, відтак йому щомісяця виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн, а крім додаткової винагороди військовослужбовці отримують також заробітну плату в розмірі понад 20 000 грн. Окрім отримання заробітної плати та премії (додаткової винагороди) військовослужбовцям, які були поранені виплачується додаткова винагорода у зв`язку із отриманням поранення у розмірі 100 000 грн. Таким чином, на переконання позивача доводи відповідача про його складний матеріальний стан є безпідставними. Щодо стану здоров`я відповідача, то позивач вказує, що такий не є критичним, а кошти на лікуванням використовуються незначні, про що свідчать копії аптечних чеків. Додатковим підтвердженням нормального та задовільного стану здоров`я відповідача є відсутність встановленої групи інвалідності. З приводу наявності на утриманні відповідача дружини з інвалідністю ІІ групи, позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачено жодної норми відповідно до якої наявність дружини з інвалідністю є підставою ухилення від сплати аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Більше того, як вбачається з матеріалів справи у відповідача відсутні інші, в тому числі малолітні діти на утриманні. Враховуючи вищевикладене позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. 
11.05.2026 судом зареєстровано заперечення на відповідь на відзив подане представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Гула А.С. через систему «Електронний суд», із змісту яких слідує, що відповідачем не визнаються аргументи позивача викладені у відповіді на відзив. Відповідач завертає увагу, що подані ним докази про наявність в позивача квартири на праві одноособової приватної власності в м. Тернопіль, а також відсутність будь-якого нерухомого майна у нього були направлені на встановлення матеріального стану обох батьків, як того вимагають положення 182, 200 СК України. Крім того, посилання позивача на те, що в сина відсутня можливість одержувати самостійний заробіток через навчання, тому вона здійснює всі витрати, пов`язані з його проживанням, харчуванням тощо, за нашим переконанням, не може вважатися достатнім з точки зору меж предмета доказування в цій справі, оскільки відсутність в студента можливості заробляти через приділення всього часу навчанню само по собі не свідчить про наявність в нього потреби в матеріальній допомозі. Щодо зазначення у відповіді на відзив про нібито отримання ним щомісячного грошового забезпечення у 100 000 грн, то відповідач зауважує, що у 2022 та 2023 році він не отримував таких виплат, як то помилково зазначає позивач. Цей вид винагороди, згідно з законодавством, нараховується пропорційно часу безпосереднього виконання військовослужбовцем бойових дій за бойовим розпорядженням, що становить лише частку від загального строку військової служби. З приводу не критичного стану його здоров`я і незначимості його витрат на лікування, то відповідач вважає це суто суб`єктивними судженнями позивача не підтвердженими жодними доказами та зіставленням доходів і витрат особи. Водночас його середньомісячний дохід за останні 12 місяців складає 15 689,86 грн і з огляду на склад його сім`ї, до якої входить непрацездатна дружина з інвалідністю, цей розмір становить 7844,93 на одну особу. При такому рівні доходів та супутньому фінансовому навантаженні щодо забезпечення власного та своєї дружини лікування, він не має можливості надавати іншу матеріальну допомогу будь-кому незалежно від ступеня споріднення чи інших відносин. При цьому ст. 182 СК України, на виконання якої відповідачем було подано відповідні докази, вимагає врахування не лише наявності в особи статусу інвалідності, а й її загальний стан здоров`я. Ці поняття не є тотожними, позаяк стан здоров`я є значно ширшою категорією, яка охоплює різноманітні аспекти фізичного та психічного благополуччя людини, а не тільки офіційно встановлену інвалідність. Окрім цього, позивачем не долучено до матеріалів справи докази на підтвердження власних доходів, та отримання/неотримання сином стипендії, що також має суттєве значення в цій справі. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача про те, що наявність у відповідача дружини з інвалідністю не є підставою для звільнення від спірного обов`язку, адже він не робив такого посилання, а подавав зазначену інформацію на виконання вже згаданої норми ст. 182 СК України, а також в обґрунтування відсутності в нього можливості надавати спірну матеріальну допомогу повнолітній дитині. З огляду на викладене відповідач вважає, що позивачем об`єктивно не доведено потреби повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, при цьому перебування дитини на утриманні своєї матері не є тотожним до наявності в неї такої потреби, а також не доведено також й його фінансової спроможності здійснювати спірне утримання, а тому просить у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гула А.С. у судовому засіданні заперечив з приводу позову та просив відмовити у його задоволені з підстав викладених відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2017 у справі № 607/12948/16-ц розірвано. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 26.07.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про народження № 726.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі № 607/11967/17, позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 25.09.2017 до досягнення дитиною повноліття.
02.11.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що вбачається із свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 виданого повторно 26.07.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00025551167 від 11.02.2020, за заявою матері 04.02.2020 до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 726 внесено зміни, зокрема, змінено прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2024 у справі № 607/16804/24, з урахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2025 про виправлення описки, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі №607/11967/17. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з довідкою № 233/25/26 від 07.01.2026 виданої Технікумом № 30, м. Варшава перекладеної з польської мови на українську мову, ОСОБА_8 (PESEL: НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , є учнем Технікуму № 30 і в 2025/2026 навчальному році відвідує клас 3TWa. 
Відповідно до Договору оренди квартири від 13.01.2026 укладеного в м. Зомбкі між ОСОБА_9 та Наталею Крушельницькою перекладеного з польської мови на українську мову, Орендодавець ОСОБА_10 передає Орендарю ОСОБА_11 у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , разом з обладнанням. Договір укладений на строк з 13.01.2026 по 13.01.2027.
Як вбачається із довідки про доходи виданої 13.01.2026 Фондом «Допоміжна рука» перекладеної з польської мови на українську мову, ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційна номер НОМЕР_4 , працює в Фонді «Допоміжна рука» на підставі цивільно-правового договору. Розмір місячної заробітної плати брутто (оподаткований) становить 2 440 злотих. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_1 26.07.2024 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 виданого 20.04.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюбу 20.04.2022 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис 617. 
Згідно з довідкою № 8572 виданою 24.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_14 , солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 02.09.2022 по 01.12.2022; з 25.01.2023 по 18.05.2023; з 06.06.2023 по 20.07.2023; з 08.08.2023 по 24.12.2023 брав участі у здійсненні заходів із забезпечення оборони України, захисту населення і інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації про України АДРЕСА_4 . 
11.10.2023 ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_7 , пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Із витягу з електронного реєстру листків непрацездатності слідує, що ОСОБА_2 з 26.12.2023 по 20.03.2024, з 20.05.2024 по 29.05.2024, з 10.09.2024 по 19.09.2024, з 04.09.2025 по 12.09.2025, з 28.10.2025 по 26.11.2025 перебував на лікарняному, у зв`язку із захворюванням або травмою загального характеру.
Як вбачається із виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №47923040, №88/24, №7173/24, № 3257/853 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 08.02.2024 по 22.02.2024, з 08.01.2024 по 17.01.2024, з 29.02.2024 по 08.03.2024, з 10.09.2024 по 19.09.2024, з приводу основних та супутніх захворювань: Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях між хребцевого диска (М50-М51Т) (основний); Інші та не уточнені порушення ходи та рухливості (супутній); інше та не уточнене порушення координації (супутній); Запаморочення та порушення рівноваги тіла (супутній), Реабілітаційна процедура, не уточнена (супутній); Період видужування після іншого лікування (супутній); Радикулопатія, шийно-грудний відділ (супутній); Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності (супутній); Атеросклеротична хвороба серця не уточнених судин (супутній); Остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта (супутній); Порушення поперекових та інших міжхребцевих дисків з радикулопатією (супутній), Інші симптоми та ознаки, що відносяться до емоційного стану (супутній); Цервікалгія (супутній); Інший вид фізіотерапії (супутній); Фактори, пов`язані з умовами праці (супутній); Психотерапія, не класифікована в інших рубриках (супутній); Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків (супутній); Синдром вертебробазилярної артеріальної системи, стійкий кохдео-вестибулярний та цефалічний синдром; Хронічна ішемія мозку, ст.декомпенсації, кризовий перебіг, важкий церебро-васкуляриий криз від 12.01.2024; Поширений остеохондроз хребта; Екструзія м/х диска нарівні С5-С6, вторинний стеноз хребтового каналу на рівні С5-С6. Екструзія м/х диска нарівні Тн7-Тн8. Хронічна вертеброгенна радікулопатія С6,С7з 2-хсторін, ст.загострення, стійкий больовий синдром з м`язово-тонічним компонентом. Хронічна вертеброгенатораколюмбалгія, ст. загострення, стійкий больовий синдром, рецидивуючий перебіг; Розрив заднього рогу медіальною меніска правого колінного суглоба, препапіллярний бурсит, ентезопатія медіальної колатеральної зв`язки, власної зв`язки наколінника, сухожилка чотирьох голового м`яза; Органічний емоційно-астенічний розлад; Гіпертонічна хвороба II ст. 3 ст., ризик 4, Гіпертензивне серце. Кризовий перебіг; Синдром СLCФВЛШ 62%; Двобічна хронічнас/нприглухуватість. Хронічний риносинусит; Дисцикуляторна ангіопатія сітківки (ангіоспазм) Пресбіопія; Фоликулит Гофмана. Липоматоз; Пустольозний Кулеподібний вугровий висип з приєднанням вторинної інфекції.
Відповідно до консультативних висновків спеціалістів від 17.11.2025, 21.10.2025, 14.11.2025, 21.04.2026, ОСОБА_2 встановлені наступні діагнози: Вертебробазилярний артеріальний синдром (G45.0), Атеросклероз інших артерій (170.8), Ураження поперекових і інших міжребетних дисків з радикулопатією (M51.1), Остеохондроз хребта у дорослих (M42.1), Хронічна ішемія мозку ІІ ст., з переважною недостаністю кровообігу у веребробазилярному аретріальному басейні з цефалгічним, кохлео-вестибулярним синдномами, Органічний емоційна-лабільний розлад, Атеросклероз брахіцефальних артрій, стеноз правої внутрішньої сонної артерії до 28%, Вертеброгенна двобічна радикулопатія С6, С7, хронічний рецидивуючий перебіг, стійки больовий, м?язово-тонічний синдроми, сенсорні порушення за корінцевим тилом С6, С7 з обох боків, Вертеброгенна тораколюмбалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг, стійкий больовой синдром, Остеохондроз хребта, ускладнений екструзіями міжребцевих дисків C5-C6, Th7-Th8, L4-L5 та протрузіями дисків C3-С4, C4-C5, L2-L3, L3-L4, вторинний стеноз хребтового каналу на рівні C5-С6, М15.4 Ерозивний (остео) артроз, Хронічний нейропатичний біль у хребті з переважним ураженням шийного та грудного відділів хребта на тлі ДДЗ, сенсо-моторна полінейропатія верхніх канцівок внаслідок вертеброгенної радикулопатії та стенозу на рівні CS-C6, С6-С7. Генералізований остеоартрит, змішаного генезу (дегенеративний, посттравматичний), травма колінних суглобів (2020, 2023), розрив меніску правого колінного суглобу за даними МРТ. Ерозивний остеоартрит з ураженням суглобів обох кистей, RH Іст., з больовим синдромом. Латеральний епікондиліт правого ліктьового суглобу. ФНС ІІ ст. Артроз крижово-клубових зчленувань. Абсцедуючі вугрі, поширений характер, тяжкий характер, Органічний емоційно-лабільний розлад?
Як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1625-25, ОСОБА_2 перебував у стаціонарі з 28.10.2025 по 31.10.2025, з діагнозом: гострий гангренозний апендицит, місцевий серозно-фіброзний перитоніт. 
На підтвердження понесення витрат купівлю ліків та оплату медичних обстежень відповідачем ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи платіжні документи, квитанції, товарні чеки, акти приймання-передачі робіт. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування № 207/25/1920/В від 29.12.2025, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено ІІ групу інвалідності з 29.12.2025 строком до 29.12.2027, внаслідок загального захворювання. 
З рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (номер витягу 207/25/1920/І) слідує, що за результатами оцінювання ОСОБА_13 встановлено наступне: здатність до самообслуговування – виражений ступінь обмеження; здатність до пересування – помірний ступінь обмеження; здатність до орієнтації – легкий ступінь обмеження; здатність до спілкування – легкий ступінь обмеження; здатністю до контролю за своєю поведінкою – виражений ступінь обмеження; здатність до здобуття освіти – легкий ступінь обмеження; здатність до трудової діяльності – виражений ступінь обмеження. 
Як вбачається із виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 16270-2025/1746, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у періоди з 03.02.2025 по 07.02.2025, з 19.06.2025 по 26.06.2025, з 25.09.2025 по 03.10.2025 і з 28.10.2025 по 04.11.2025, з приводу основних та супутніх захворювань: енцефалопатія змішаного генезу (вертеброгенна, дисциркуляторна, гіпертонічна, діабетична) ІІ ст., з переважним ураженням вертебро-базилярного судинного басейну, ст. декомпенсації. Перенесена гостра вертебро-базилярна недостатність (G45.0). Гіпертрофічна хвороба ІІ ст., АГ 3 ст., ризик 4, кризовий перебіг. Гіпертензивне сере. НАК І ст. НТК І-ІІ ст. Церебральний атеросклероз (атеросклеротична бляшка в ділянці біфуркації ЗСА-45% за діаметром, правої ВСА – 40% за діаметром). Виражений цефалгічний та вестибулоатактичний синдром. Стійкий астено-невротичний синдром з тривожним розладом. Дегенеративно – дистрофічні зміни хребта у вигляді поширеного остеохондрозу з переважним ураженням шийного та поперекового відділів хребта. Деформуючий спондильоз, спондилоартроз. Протрузії дисків на рівні С6-С7, L2-L3, L5-S1. Кили м/х дисків С4-С5, С5-С6, L3- L4, L4- L5. Дискогенна компресійно-ішемічна правобічна люмбоішіорадикулопатія на рівні L4- L5, L5-S1, хронічно-рецидивуючий перебіг з частими загостреннями, ст. відносної ремісії. Стійкий м`язово – тонічний та помірний больовий синдром. Часті, важкого перебігу, змішаного (церебро-васкулярні та вестибулярні) характеру кризові напади. ІХС. Стенокардія напруги ІІ ФК за NYHA. Персистуюча бронхіальна астма, легка, неконтрольована. Алегрічний риніт. Вузловий зоб І ст. Ожиріння ст.. аліментарно-констиціонального типу. Цукровий діабет. Гіпотиреоз вперше виявлений. Залозиста гіперплазія ендометрія. Інтрамуральна лейоміома матки. Гіперактивний сечовий міхур зі стресовим нетриманням сечі. F06.6Органічний емоційно-астеничний розлад органічного генезу (з помірним когнітивним дефіцитом). Н35.0 Фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни. Н52.1 Міопія. Н52.2 Астигматизм. 
Згідно з випискою з карти постійного клієнта № 5500001287752, ОСОБА_13 за період з 08.01.2024 по 23.04.2026 придбала ліки на загальну суму 28 160,35 грн. 
Відповідно до довідки № 202604230082371 від 23.04.2026 виданої Одеським обласним центром зайнятості, ОСОБА_13 зареєстрована як безробітна у Одеські філії Одеського обласного центру зайнятості з 16.04.2026 та її дохід за період з 16.04.2026 по 24.04.2026 становить 0 гривень. 
З інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що відомості про зареєстроване за ОСОБА_2 нерухоме майно відсутні.
Згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 , сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 06.05.2026, ОСОБА_2 у період з 2022 року по 2026 рік отримував заробітну плату у ТОВ «Одеський авіаційний завод», ІНФОРМАЦІЯ_5 , ТОВ «Елефант», військовій частині НОМЕР_8 , військовій частині НОМЕР_9 , військовій частині НОМЕР_10 , ТОВ «3С Групп», ТОВ «Група компаній «Автострада», ОСОБА_15 , зокрема: 
-у 2022 році відповідач отримав 311780,31 грн доходу від ІНФОРМАЦІЯ_6 , ТОВ «Елефант», військової частини НОМЕР_8 , військової частини НОМЕР_10 ; 
-у 2023 році відповідач отримав 717 110,41 грн доходу від ТОВ «Елефант», військової частини НОМЕР_10 ; 
-у 2024 році відповідач отримав 103 365,83 грн доходу від ТОВ «Одеський авіаційний завод», ТОВ «Елефант», ТОВ «3С Групп»; 
-у 2025 році відповідач отримав 185 367,56 грн доходу від ТОВ «Група компаній «Автострада», ОСОБА_15 , ТОВ «3С Групп»; 
-у 2026 році відповідач отримав 35 140,16 грн доходу від ТОВ «Група компаній «Автострада», ОСОБА_15 . 
Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув повноліття, однак продовжує навчатись, відтак самостійно заробляти на життя не має можливості.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові від 16.02.2022 у справі №381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами підтверджено справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім, однак продовжує навчатись у Технікумі № 30, м. Варшава, при цьому самостійно заробляти на життя не має можливості, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
На переконання суду відповідачем не доведено належними та достатніми доказами, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання. 
Так, суд не бере до уваги доводи відповідача на те, що за станом здоров`я він не має можливості утримувати повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання та вважає такі не доведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджувати незадовільний стан здоров`я станом на даний. 
Долучені відповідачем до матеріалів справи медичні документи підтверджують, що відповідач ОСОБА_2 отримав пораненнями за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а також має ряд супутніх захворювань, у зв`язку із чим тривалий час, зокрема з 2023 по 2025 роки проходив лікування, у тому стаціонарне. 
Поряд з цим, станом на момент ухвалення рішення будь-які відомості або належні докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 чи його непрацездатність, у матеріалах справи відсутні.
Натомість встановлено, що ОСОБА_2 інвалідність не встановлювалась, останній є працездатний та отримує регулярний дохід, що слідує із індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 06.05.2026. 
Суд зауважує, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками.
В розумінні вимог ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок спростувати доводи позивача та довести, в даному випадку, фінансову неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання. Натомість доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітньої сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано.
Доводи відповідача, про те, що позивач не надала доказів які б, підтверджували факт потреби в отриманні аліментів, пов`язаних саме із навчанням сина, суд відхиляє, оскільки на період навчання дитина, яка продовжує навчання не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18.
Суд зауважує, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.
Разом з тим, доводи позивача про необхідність визначення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено необхідності стягнення аліментів саме в такому розмірі, так як не подано доказів вартості витрат, які вона несе, у зв`язку із утриманням повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі пов`язаних з його навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, конкретної вартості послуг доступу до мережі Інтернет). 
Крім того, позивач не довела на підставі належних і допустимих доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Водночас, при прийнятті рішення суд бере до уваги, що у 2026 році середньомісячний дохід відповідача становить 10 500 грн, а також те, що дружина відповідача – ОСОБА_13 , є особою з інвалідністю ІІ групи та як слідує із рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (номер витягу 207/25/1920/І) має виражений ступінь обмеження здатності до трудової діяльності.
Суд звертає увагу, як батько, так і матір повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати своїх дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх сина та права дітей на належне матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.03.2026 і до завершення ОСОБА_3 навчання, але не довше як до досягнення ним 23 річного віку.
Крім того, як зазначено у ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Водночас, що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, суд зазначає наступне.
Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК України, стосується аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи з наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку, які повинні доводити наявність обставин необхідності матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, обґрунтовувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим 50% прожиткового мінімуму.
Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є безпідставним.
Частиною 2 ст.182СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, Сімейним кодексом України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років, від 6 років до 18 років та на працездатних осіб. Прожитковий мінімум на повнолітніх дітей законом не передбачено, а відтак розрахувати розмір такої величини неможливо.
Враховуючи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  є повнолітньою працездатною особою, продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку, законом не передбачено встановлення для нього мінімального гарантованого розміру аліментів, відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.
Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 81, 259, 263-268, 272, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180,182,183,184,199 Сімейного кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.03.2026 року і до завершення ОСОБА_3 навчання, але не довше як до досягнення ним 23 річного віку.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено 13.07.2026, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Головуючий суддя    	Н. Р. Кунець