Справа № 444/122/24
Провадження № 2/444/56/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року        м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Зеліско Р. Й.
секретар судового засідання Мамедова Г.І. з участю прокурора Клак Ю.Г.
представника відповідача Білинського - Гродзь Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі: Львівської міської ради до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року та забов"язання повернути земельну ділянку площею 27,6992 га (кадастровий номер 4622784100:19:000:0002) її власнику - Львівській міській раді,-
В С Т А Н О В И В : 

Прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі: Львівської міської ради звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року та забов"язання повернути земельну ділянку площею 27,6992 га (кадастровий номер 4622784100:19:000:0002) її власнику - Львівській міській раді. Просить суд:
1) розірвати Договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року, б/н, щодо земельної ділянки площею 27,6992 га, кадастровий номер 46225784100:19:000:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2504263846060, номер запису про інше речове право, 45007901), укладений між Жовківською районною державною адміністрацією (правонаступником якого є Львівська міська рада) та ОСОБА_1 ;
2) зобов`язати ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.06.1996 року Жовківським РВ УМВС України у Львівській області; РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути власнику - Львівській міській раді (код ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008) земельну ділянку кадастровий номер 46225784100:19:000:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2504263846060, номер запису про інше речове право, 45007901), площею 27,6992 га, яка знаходиться на території Львівської міської ради;
3) стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.06.1996 року Жовківським РВ УМВС України у Львівській області; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, UA138201720343140001000000774 у ДКСУ у м. Києві, (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 5368 гривень 00 коп. судового збору.
з підстав зазначених у позові.
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

03.04.2024 року представником відповідача - адвокатом Білинським - Гродзь Ю.М. надано відзив на заяву (а.с. 134-141 том № 1) у якому він просить суд у позовних вимогах прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі: Львівської міської ради відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. 
11.04.2024 року представником Львівської міської ради Ковела М.В. надано відповідь на відзив (а.с. 187-189 том № 1) у якому просить суд позовні вимоги задоволити з підстав зазначених у відповіді на відзив. Дані пояснення нею були підтримані у попередніх судових засіданнях.
30.04.2024 року першим заступником керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова надано відповідь на відзив (а.с. 209-216 том № 1) у якому просить суд позовні вимоги задоволити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. 

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить такі задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак забезпечив явку свого представника - адвоката  Білинського - Гродзь Ю.М., який у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив та надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Окремо додав, що відповідач ОСОБА_1 не погоджується з доводами і висновками позовної заяви та заявленими позовними вимогами. Стверджує, що земельна ділянка використовується ним у відповідності до цільового призначення, в порядку та на умовах визначених нормами чинного законодавства і договором оренди землі. Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з Державного земельного кадастру, відомості з якого є офіційними, достовірними, повними та об`єктивними, земельна ділянка № 622784100:19:000:0002 площею 27,6992 га належить до категорії «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення» та має зареєстроване цільове призначення «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», зареєстрований вид використання для сінокосіння та випасання худоби». Жодних обмежень чи заборон щодо використання земельної ділянки певним чином чи способом, ані в державному земельному кадастрі, ані в договорі оренди не зазначено. Згідно з нормами Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» до ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби. Як детально описано у відзиві на позовну заяву раціональне використання землі складається з цілої низки заходів щодо обробітку грунту, підтримання його властивостей, вирощування одно- та багаторічних трав тощо, що можуть оцінюватися в комплексі, а не поодиноко. Тож використання певних заходів обробітку грунту, сівозміна та вирощування різних видів кормових трав не може свідчити про  нецільове використання сільськогосподарської землі. Водночас, якщо для заходів з докорінного поліпшення властивостей землі вимагається проходження певних бюрократичних процедур, що не були дотримані, то це може свідчити лише про порушення відповідної процедури і аж ніяк не свідчить про порушення обов`язку щодо цільового використання землі. Вважає, що докази надані стороною позивача не є належними і допустими. Зокрема, акт від 26.06.2023 р. одержаний з порушенням встановленого законом порядку, складений зацікавленими особами (працівниками органу місцевого самоврядування, що просить розірвати договір), не містить повних і достовірних відомостей. Протокол від 19.10.2023 р. складений особами, що не мають жодних знань чи професійних навичок щодо обставин, які в ньому зафіксовані. Відомості між актом, протоколом і показами свідків є взаємосуперечливими, а саме щодо визначення виду рослин, а також сумнівними, зокрема щодо можливості визначення виду обробітку грунту виключно візуально на стадії росту трав. З огляду на викладене, норми чинного законодавства, наявні в матеріалах справи докази вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають до задоволення. Просить суд відмовити у задоволенні позову першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 01.12.2011 р. та зобов`язання повернути її власнику, судові витрати по справі, в тому числі щодо оплати правничої допомоги, покласти на позивача. 
Представник Львівської міської ради Ковела М.В. в судове засідання не прибула, однак надала 25.06.2026 року на адресу суду заяву у якій просить слухання проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. (а.с. 47 том № 3). 

24.09.2025 року в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 , суду показав, що він працює інженером в управлінні Держконтролю. На підставі наказу Департаменту ним було проведено обстеження земельної ділянки відповідача - ОСОБА_1 . Під час обстеження було виявлено, що земельна ділянка розорана та на одній земельній ділянці була засіяна соя, а на іншій земельній ділянці - пшениця. Наголосив суду, що він особисто ходив по периметру земельної ділянки та здійснював її обстеження, а саме фіксував в якому вона стані і, що саме на ній росте. Обстеження тривало близько 2-х годин. Те, що саме спірна ділянка була засіяна соєю було зафіксовано ще окремо фотофіксацією. Після обстеження, його колегою, який був у складі комісії, було складено акт про порушення, який було в подальшому підписано усіма членами комісії, в тому числі і ним. Додав, що комісія була створена департаментом і при обстеженні вони мали усі необхідні документи, серед яких картографічні матеріали та усі необхідні вихідні дані, на підставі яких проводили обстеження.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що працює спеціалістом в управлінні Держконтролю. Був згідно наказу включений у склад комісії для обстеження земельної ділянки наданої в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби. В договорі оренди передбачено умови для її використання. Однак, так як відповідач використав її не за цільовим призначенням, тому було створено комісію для обстеження вказаної земельної ділянки. При обстеженні було виявлено, що земельна ділянка розорана та на ній посіяна соя. Додав, що земельну ділянку обстежували по кадастрових даних вздовж по її периметру близько 2 годин. Наголосив, що відповідач спірну земельну ділянку має право підсівати лише травою. Так як ними було виявлено нецільове використання, а тому, як наслідок, ним особисто було складено акт про порушення, який підписано усіма членами комісії. 

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що працює завідувачем сектору офісу Львівської територіальної громади с. Зашків. Була включена до складу комісії для проведення обстеження цільового використання земельної ділянки. Знала, яку саме ділянку будуть обходити, так як люди вже пред"являли претензії щодо цих земельних ділянок, яким користується відповідач, а тому вона знала місцезнаходження спірної земельної ділянки. Обходили її пішки. Виявили порушення та був складений акт, який вона також підписувала. 

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не прибули, враховуючи подані ними заяви.

Заслухавши пояснення учасників, свідків, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації від 18.05.2011 року № 343 (а.с.33-34 том № 1) між Жовківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 №б/н, що видно з його копії (а.с.27-31 том № 1) про що 27.03.2012 року управлінням Держкомзему у Жовківському районі вчинено запис у Державному реєстрі земель № 462278414000090.
За умовами п.1 Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 27,6992 га для пасовища на території Зашківської сільської ради.
Відповідно до п. 13 Договору земельна ділянка передається в оренду для пасовища на території Зашківської сільської ради. 
Згідно п.14 Договору цільове призначення земельної ділянки – для пасовища.
Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення становить 2450,50 грн., за один рік, за 49 років становитиме 120 074,50 грн. 
Відповідно до п. 4 Договору, недоліків, які б могли перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, немає.
Згідно з п. 6 Договору, такий укладено на строк 49 років. 
Згідно з п. 24 Договору права орендодавця: дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання стандартів, норм і правил, у тому числі забудови населених пунктів.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановленні щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченого законом або договором оренди землі та дотримуватись режиму використання земель (п. 27 Договору). 
Пунктом 32 Договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. 
Згідно відомостей з Державного земельного кадастру відділом Держгеокадастру у Жовківському районі 31.05.2016 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18.06.2011 року внесено відомості про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер 4622784100:19:000:0002.
Право оренди земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.11.2021 року за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 45007697, що видно з копії інформації з Державного реєстру речових прав (а.с. 39-40 том № 1).
Відтак, з 09.11.2021 року у ОСОБА_1 , як Орендаря виникло право оренди на спірну земельну ділянку, а також права та обов`язки орендаря за договором оренди землі від 01.12.2011 року.
Згідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 4622784100:19:000:0002, категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, площа земельної ділянки – 27,6992 га, склад угідь - сіножаті.
У встановленому Законом України «Про оренду землі» та Договором порядку, земельна ділянка передана ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 27.03.2012 року, який належним підписаний Сторонами та завірений печаткою, що видно з його копії (а.с.32 том № 1).
У зв`язку з адміністративно-територіальною реформою згідно розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 718 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» с. Зашків, Жовківського району Львівської області увійшло до складу Львівської міської ради, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків згідно ухвали Львівської міської ради № 6 від 29.12.2020 року.
Надалі, відповідно до пункту 24 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України (із змінами, внесеними згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-IX від 28.04.2021, що набрав чинності 27.05.2021) з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
б) оборони;
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Відповідно до п. 34 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи – Орендаря не є підставою для зміни умов чи розірвання Договору. 
Отже, на даний час власником та орендодавцем земельної ділянки є Львівська міська рада.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка кадастровий номер 4622784100:19:000:0002 площею 27,6992 га зареєстрована на праві комунальної власності за Львівською міською радою. Номер запису про право власності 45007697.
Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки;
Тобто, зміна власника земельної ділянки та передача її з державної в комунальну власність не впливає на умови діючого договору оренди землі, на права та обов`язки Орендаря та не тягне за собою зміну умов договору оренди землі.
Водночас, згідно п. 34 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря нє підставою для зміни умов або розірвання договору.
З огляду на вищевикладене, згідно чинного законодавства, саме Львівська міська рада є власником земельної ділянки та стороною договору оренди землі – Орендодавцем. 
Львівською міською радою у червні 2023 року в межах самоврядного контролю перевірено використання земельної ділянки кадастровий номер 4622784100:19:000:0002 відповідно до того виду використання за яким було надано власником, шляхом її обстеження.
За результатами обстеження на місцевості встановлено факт розорання земельної ділянки з кадастровим номером 4622784100:19:000:0002. На земельній ділянці зафіксовано посіви культури сої та пшениці, про що 26.06.2023 року складено акт обстеження членами комісії заступником начальника управління-начальником державного контролю за використання та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради Бермесом С.О., головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель міської агломерації управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради Сенчишаком П.І., завідувачем сектору «Офіс Львівської громади у с. Зашків, с. Зарудці, с. Завадів» управління адміністрування громад департаменту міської агрломерації Львівської міської ради Чекайло О.В., що видно з його копії (а.с. 47-51 том № 1).
Крім цього, 19.10.2023 року огляд вищевказаної земельної ділянки проведено в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023142040000106, згідно якого зафіксовано на земельній ділянці залишки від збирання за допомогою технічних засобів бобової культури сої та пшениці, що видно з копії протоколу огляду місця події (а.с. 64-74 том № 1). 
Тобто, відповідачем фактично змінено вид земельних угідь з сіножаті на ріллю без додержання порядку, встановленого чинним законодавством, що є істотним порушенням умов укладеного договору оренди. (п.п.13, 27 Договору).
Отже, в даному випадку встановлено факт використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, не за тим видом угідь, за яким її було надано власником, що підтверджується відповідним актом обстеження та протоколом огляду.
Водночас, слід зазначити, що соя та пшениця не відносяться до багаторічних трав та відповідно до класифікації вирощуються на землях для ведення товарного сільськогосподарського виробництва їх вирощують із застосуванням різних способів основного обробітку ґрунту, що пов`язано з розпущенням не тільки посівного шару, але й орного.
Також, слід зазначити, що пшениця та соя є сільськогосподарською культурою, яка не відноситься до культур, що використовуються під час докорінного поліпшення сіножатей, пасовищ. Тому, розорювання пасовищ та засівання їх пшеницею та соєю побічно може призвести до опустелювання, що свідчить про створення загрози як для кожної окремої людини, так і для держави в цілому.
Умовами збереження стану об`єкту оренди є дотримання Орендарем режиму природоохоронного використання земель, виконнання встановлених щодо земельної ділянки обмежень в обсязі, передбаченому законом та цим договором (п. 27 Договору).
Згідно з Договором праву Орендодавця вимагати від Орендаря використання земельної ділянки як сіножаті, кореспондується обов`язок Орендаря дотримуватися режиму природоохоронного використання земель (п. 27 Договору).
Згідно Договору право Орендодавця вимагати від Орендаря використання земельної ділянки дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання держаних стандартів, норм і правил у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів (п. 23 Договору), кореспондується обов`язок Орендаря дотримуватися водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого використання земель та територій, які особливо охороняються (п. 23 Договору).
Дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 32 Договору).
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 16.12.2022 року склад угідь вказаної земельної ділянки – сіножаті.
Таким чином, всупереч вимог чинного законодавства та умов спірного Договору оренди землі, відповідач використовує орендовану земельну ділянку для сільськогосподарського призначення, як ріллю, а не як сіножать.
У зв`язку з тим, що згідно Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року вказана земельна ділянка площею 27,6992 га, передана в оренду для пасовища (сіножать), впродовж 2022-2023 року використовувалася як рілля для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, що є порушенням умов Договору, ст. 35 Закону України «Про охорону земель», що відповідно до п. 11.3 Договору, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 141, 143 Земельного Кодексу України, ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України є підставою для припинення Договору шляхом його розірвання за рішенням суду.
Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно з положеннями ст. ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків. 
Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Ст. 2 Закону визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою (ст. 93 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 13 Закону, ст. 792 Цивільного кодексу України, договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є:
- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);
- строк дії договору оренди;
- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату .
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
При цьому за змістом ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. 
Орендар зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
Ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Земельним кодексом України в п. а, ч. 1, ст. 19 закріплено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією з яких є - землі сільськогосподарського призначення. 
Ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. 
До земель сільськогосподарського призначення належать: 
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). 
Спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням належить до земель сільськогосподарського призначення, передана відповідачу для ведення фермерського господарства та є сіножаттю.
Передана в оренду земельна ділянка кадастровий номер 4622784100:19:000:0002 не повинна розорюватись та не може бути використана відповідачем для посіву сої чи пшениці або будь-якої іншої культури, оскільки вказана земельна ділянка повинна використовуватися виключно в межах визначених Договором, законом, а саме як сіножаті.
Ст. 1 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Згідно Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року, а також згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 4622784100:19:000:0002, така є сіножаттю, вид використання (вид угідь) не змінювався, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру.
Таким чином, всупереч вимог чинного законодавства та умов спірного Договору оренди землі, відповідач використовує орендовану земельну ділянку як ріллю для вирощування сільськогосподарських культур, а не як сіножать, тобто фактично без законних на те підстав використовує її не відповідно до того виду використання, за яким цю земельну ділянку було передано відповідачу власником. 
Ст. 36 Закону України «Про охорону земель» закріплено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. 
При цьому ст. 35 цього Закону передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані серед іншого: 
дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; 
проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; 
забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; 
забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.
За змістом ст. 37 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. 
На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.
Згідно п. 5 статті 20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації із землеустрою.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.
Пунктом «і» статті 211 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.
Необхідність дотримання обмежень щодо розорювання земель, а також створення, збереження та відновлення сіножатей та пасовищ відповідно до науково обґрунтованих показників з урахуванням регіональних особливостей та природно-кліматичних умов, передбачена Законами України "Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2020 року", Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року", Концепцією національної екологічної політики України на період до 2020 року, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 № 880-р, Стратегією удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, Національним планом дій щодо боротьби з деградацією земель та опустелюванням, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 271-р. 
Діяльність відповідача щодо розорювання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка за своїми характеристиками відноситься до сіножатей, є такою, що порушує встановлені законодавством та договором вимоги використання спірної земельної ділянки.
Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
В ст. 14 Конституції України наголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: 
а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; 
б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; 
в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; 
г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; 
д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; 
е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; 
є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. 
При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 27.11.2007 у справі "Хаммер проти Бельгії" суд вирішив, що незважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку, яка передана йому в оренду згідно з цільовим призначенням відповідно до технічної документації, зазначеним в договорі, відповідно до виду використання, а саме як для пасовища та не мав права порушувати ні Договору оренди, ні ЗК України, ні Законів України «Про охорону земель», «Про землеустрій».
Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Така ж відповідальність за невиконання умов договору оренди встановлена ст. 36 Закону «Про оренду землі»: у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не виконує взяті на себе Договором від 01.12.2011 року зобов`язання, а також порушив вимоги ст. 35, 36 Закону України «Про охорону земель», ст. 1 Закону України про «Про землеустрій», ст. 20 ЗК України, оскільки використовує земельну ділянку не за тим видом використання, за яким земельну ділянку було передано, у зв"язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренди землі від 01.12.2011 року.
При цьому, ч. 5 ст. 20, ст. 34 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» є імперативними і зобов`язують користувачів використовувати землі виключно за цільовим призначенням та в межах певного виду.
Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до п. 32 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. 
Окрім цього, п. 34 Договору встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря нє підставою для зміни умов або розірвання договору.
Відповідно до п. 35 Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов договору.
Ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред`явлення позову про розірвання договору (абз. 3 п. 8).
Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (п. п. 2.20, 2.23), у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених ст.ст. 24 і 25 Закону України «Про оренду землі», а також з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. 
Так, Верховний Суд в постанові від 12.12.2019 (справа № 904/1054/19) дійшов висновку, «про те, що діяльність Відповідачів щодо розорювання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка за своїми характеристиками відносяться до пасовищ, є такою, що порушує встановлені законодавством та договором вимоги використання спірної земельної ділянки, а отже, виходячи з предмету та підстав позову, дійшли висновку про задоволення позовних вимог».
При цьому, в постанові Верховного Суду від 22.06.2020 (справа № 922/2216/19) зроблено висновок щодо критеріїв істотності порушення умов договору, як підстави дострокового розірвання договору на вимогу сторони в розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України, як необхідної передумови розірвання договору в судовому порядку на вимогу однієї сторони. Зазначено, що істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 зауважила, що власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України для такого виду використання. Зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником землі (аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 01.07.2022 у справі № 912/1520/21).
Так, відповідачу було передано земельну ділянку кадастровий номер 4622784100:19:000:0002, яка відповідно до Класифікації видів земельних угідь, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відноситься до групи 002 підгрупи 01 Сіножаті. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, у додатку 4 до якого "Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)" наведені такі визначення: сіножаті (код групи 002, підгрупи 01). Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки; пасовища (код групи 002, підгрупи 02) Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби (ГОСТ 26640-85); рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки; рілля (код групи 001, підгрупи 00,01) Група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви. 
Таким чином, за приписами частини п`ятої статті 20, статті 34 Земельного кодексу України земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби можуть використовуватися лише у межах встановленого виду використання, тому передана в оренду відповідачу спірна земельна ділянка не могла використовуватися відповідачем для вирощування сільськогосподарських культур, оскільки спірну земельну ділянку фізичній особі було зобов`язане використовувати виключно в межах, визначених договором оренди землі, законом та документацією із землеустрою, а саме як сіножаті. 
Таким чином, діяльність відповідача щодо розорювання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які за своїми характеристиками відносяться до сіножатей, є такою, що порушує встановлені законодавством та договором вимоги використання спірної земельної ділянки. 
За приписами частини 5 статті 20, статті 34 ЗК земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах цього виду використання, отже, за умови передачі в оренду земельної ділянки, що за видом використання належить до пасовищ, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договорів оренди землі (аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, від 22.01.2020 у справі № 468/1498/17-ц, від 05.08.2020 у справі № 468/1680/17-ц).
З урахуванням наведеного, судом вбачаються достатні підстави для розірвання договору та повернення ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер 4622784100:19:000:0002 її власнику – Львівській міській раді.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою – підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача слід стягнути в користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, UA138201720343140001000000774 у ДКСУ у м. Києві, (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 5368 гривень 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.

Розірвати Договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 року, б/н, щодо земельної ділянки площею 27,6992 га, кадастровий номер 46225784100:19:000:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2504263846060, номер запису про інше речове право, 45007901), укладений між Жовківською районною державною адміністрацією (правонаступником якого є Львівська міська рада) та ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.06.1996 року Жовківським РВ УМВС України у Львівській області; РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути власнику - Львівській міській раді (код ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008) земельну ділянку кадастровий номер 46225784100:19:000:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2504263846060, номер запису про інше речове право, 45007901), площею 27,6992 га, яка знаходиться на території Львівської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.06.1996 року Жовківським РВ УМВС України у Львівській області; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, UA138201720343140001000000774 у ДКСУ у м. Києві, (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 5368 гривень 00 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 06.07.2026 року.

Суддя:      Зеліско Р. Й.