ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року 
м. Харків
справа № 645/6039/25
провадження № 22-ц/818/4077/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кружиліної О.А., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2026 року в складі судді Музиченко В.О, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» із заявою про перегляд заочного рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року у цивільній справі №645/6039/25 за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Слобідського районного суду Харківської області від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року було визнано не поданою та повернуто заявнику.
Ухвала мотивована тим, що в супереч встановленого обов`язку відповідач не усунув недоліки заяви в установлений строк, зокрема не надано доказів, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції невірно застосував положення статті 285 ЦПК України., що неподання доказів, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належним чином повідомлення відповідача про дату та час судових засідань, що і є причиною неявки в судове засідання відповідача. Щодо відсутності в заяві будь-яких посилань на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, та не додання відповідних доказів до заяви, слід зауважити, що заперечення відповідача проти позову, викладені у заяві про перегляд заочного рішення гуртуються на тому, що в матеріалах справи відсутні документи на які позивач посилався у своїй позовній заяві, та на які посилається суд в заочному рішенні, як на обґрунтування задоволення позовних вимог.
Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилався на невідповідність змісту письмових доказів (документів), які містяться в матеріалах справи, висновкам суду, викладеним у заочному рішенні, а також посилався на незастосування судом першої інстанції приписів Цивільного кодексу України, які суд, на думку відповідача, повинен був застосувати, але не застосував.
Отже, відповідачем не було додано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, оскільки заперечення гуртувались на доказах, які наявні в матеріалах справи. Таким чином, питання поважності або неповажності причин неявки Відповідача в судові засідання, а також питання обґрунтованості заперечень проти позову суд мав вирішити при розгляді заяви про перегляд заочного рішення по суті, а не на стадії прийняття заяви до розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заочним рішенням Слобідського районного суду від 29 січня 2026 року було задоволено позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором631158446 в розмірі 134241,40 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» із заявою про перегляд заочного рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року у цивільній справі №645/6039/25 за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Слобідського районного суду Харківської області від 03 березня 2026 року вищевказана заява була залишена без руху із наданням заявнику семиденного строку для усунення недоліків заяви шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору та зазначення доказів, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.
10.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 з якої вбачається, що він сплатив судовий збір у встановленому розміру та на підтвердження цього долучив квитанцію про здійснення платежу.
Ухвалою Слобідського районного суду Харківської області від 11 березня 2026 року вищевказана заява була повторно залишена без руху, із наданням заявнику семиденного строку для усунення недоліків заяви шляхом зазначення доказів, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.
Повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки заяви в установлений строк, зокрема не надано доказів, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це. Суд обґрунтував своє рішення тим, що підстав відповідно до ч.8 ст.285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається заявнику.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Заява про перегляд заочного рішення, за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 285 ЦПК України, до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.
Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.
На виконання ухвали Слобідського районного суду Харківської області від 03 березня 2026 року заявник ОСОБА_1 надіслав заяву на виконання ухвали, зазначивши сплатив судовий збір у встановленому судом розмірі.
Крім цього, в апеляційній скарзі заявник посилається на те що неподання письмових доказів та зазначення посилань на відповідні докази якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, зумовлено саме тим що заперечення Відповідача проти позову, викладені у заяві про перегляд заочного рішення гуртуються на тому, що в матеріалах справи відсутні документи на які позивач посилався у своїй позовній заяві, та на які посилається суд в заочному рішенні, як на обґрунтування задоволення позовних вимог. Посилається на невідповідність змісту письмових доказів (документів), які містяться в матеріалах справи, висновкам суду, викладеним у заочному рішенні, а також посилався на незастосування судом першої інстанції приписів Цивільного кодексу України, які суд, на думку Відповідача, повинен був застосувати, але не застосував.
Разом з тим, як вбачається із ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху, підставою залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без руху вказана норма п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, а не п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, про яку зазначає заявник у апеляційній скарзі.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинні бути зазначені обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.
Тобто, законодавцем чітко визначено, у якій формі та якого змісту має бути заява про перегляд заочного рішення, включаючи і вимогу до заявника надати докази поважності неявки в судове засідання.
Матеріали справи містять докази, які підтверджують належне повідомлення відповідача по справі про призначені по даній справі судові засідання: довідки про доставку судової повістки про виклик до суду у додаток viber відповідача ОСОБА_1 , довідки про доставку судової повістки до електронного кабінету представника відповідача ОСОБА_2 .. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача на ознайомлення із матеріалами справи від 10.10.2025 року та докази його ознайомлення із матеріалами справи 03.12.2025 року.
З огляду на це, покликання в апеляційній скарзі на те що в матеріалах справи відсутні докази належним чином повідомлення Відповідача про дату та час судових засідань, що і є причиною неявки в судове засідання Відповідача апеляційним судом оцінюються як неспроможні аргументи для скасування оскаржуваної ухвали. 
За положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини слід розуміти здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).
Крім того, у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.
У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно дост.64Конституції України не може бути обмежене (пункт 2рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп).
У даному випадку повернення заяви про перегляд заочного рішення є обґрунтованим, оскільки така заява ОСОБА_1 не відповідала встановленим законом вимогам, з приводу чого йому і було надано строк для усунення недоліків цієї заяви, чим, зокрема, забезпечено його доступ до суду.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без руху, а в подальшому повернення такої заяви, після неусунення ним недоліків та невиконання вимог ухвали Слобідського районного суду м. Харкова від 11 березня 2026 року у визначений законом спосіб, не є порушенням права на справедливий судовий захист та жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до правосуддя.
Оцінюючи встановлені обставини справи та доводи заяви про забезпечення позову, покликання апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що заявником не надано належних, достатніх і достовірних доказів безпідставності повернення судом першої інстанції його заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.
Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що за положеннями ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, що, у свою чергу, свідчить про відсутність перешкод у доступі до правосуддя.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яка є законною і обґрунтованою, ухваленою з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.Ю. Тичкова

Судді:   О.А. Кружиліна

Н.П. Пилипчук